ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2023 р.	Справа № 525/632/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Присяжнюк О.В. ,  Бартош Н.С. ,
за участю секретаря судового засідання Шаповал В.Ю.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Департаменту патрульної поліції на рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 24.08.2023, головуючий суддя І інстанції: Прасол Я.В., смт. Велика Багачка, повний текст складено 24.08.23 року по справі № 525/632/23
          за позовом           ОСОБА_1  
          до          Інспектора роти №2 батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль управління патрульної поліції у Киїівській області ДПП старшого лейтенанта поліції Андрущенка Дмитра Олександровича ,          Департаменту патрульної поліції                  
          про скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Великобагачанського районного суду Полтавської області з позовною заявою до Інспектора роти №2 батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль управління патрульної поліції у Київській області ДПП старшого лейтенанта поліції Андрущенка Дмитра Олександровича, Департаменту патрульної поліції, в якій просить суд: скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАС №7110515 від 04.06.2023 року на ОСОБА_1 у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.; закрити провадження у справі про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП; стягнути з відповідача судові витрати позивача на надання професійної правничої допомоги в сумі 5000,00 грн. та судовий збір. 
Рішенням Великобагачанського районного суду Полтавської області від 24.08.2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 – задоволено частково. Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАС №7110515 від 04.06.2023 за ч.1 ст.122 КУпАП відносно ОСОБА_1 скасовано, провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 536 (п`ятсот тридцять шість) гривень 80 копійок судового збору та 1000 ( одну тисячу) гривень судових витрат.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Департамент патрульної поліції подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 24.08.2023 року та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що основною підставою для скасування постанови серії ЕАС №7110515 від 04.06.2023 судом визначено відсутність доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки відеозаписи з нагрудного відеореєстратора інспектора поліції та відеозапис з лазерного вимірювача швидкості ТruСam не були засвідчені електронним цифровим підписом. Вказує, що в судовому засіданні 24.08.2023 ані представником позивача, ані судом не було висловлено жодних зауважень, щодо оригінальності чи автентичності наданих відповідачем відеозаписів. Крім того, в судовому засіданні 24.08.2023 судом за участі учасників судового процесу досліджувались вказані відеозаписи, а саме були переглянуті в повному обсязі, однак жодних дій щодо встановлення оригінальності чи автентичності даних відеозаписів оригіналу не встановлювались, як і не здійснювались дії щодо встановлення наявності чи відсутності електронного підпису на даних відеозаписах. Стверджує, що відповідачем разом із відзивом на позовну заяву до суду було фізично надано на оптичному диску (матеріальному носію інформації) оригінал відеозапису з нагрудного відеореєстратора інспектора поліції, а також оригінал файлу фіксації з лазерного вимірювача швидкості TruCam 000722. Зауважує, положення ст.251 КУпАП та ст.72 КАС України не містять такої вимоги до доказу, як зазначення посилання на такий доказ в змісті постанови, а відтак і відхилення такого доказу з даних підстав є таким, що не ґрунтується на законних підставах. Вважає, що надані відповідачем відеозаписи є оригіналами електронного доказу, а тому представник не мав обов`язку засвідчувати їх як копії, як наслідок вказані докази повністю відповідають вимогам КАС України щодо їх допустимості.
Позивач по справі не скористався  правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог ст.304 КАС України.
Відповідно до ст.268 КАС України у справах, визначених, зокрема ст. 286 КАС України, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку. Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Департамент патрульної поліції отримав копії ухвал Другого апеляційного адміністративного суду про відкриття апеляційного провадження та про призначення даної справи до апеляційного розгляду, судову повістку, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного листа.  
Також, учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені на електронні адреси, які містяться в матеріалах справи, та за номерами телефонів, що підтверджується телефонограмами. 
Судом оприлюднено на веб-порталі судової влади України відповідну ухвалу про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.
Апеляційна скарга розглядається у судовому засіданні згідно приписів ст. 229 КАС України.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що 04.06.2023 інспектором БПП в м. Бориспіль УПП в Київській області Андрущенком Д.О. відносно ОСОБА_1 було винесено постанову серії ЕАС №7110515 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. 
Зі змісту постанови встановлено, що ОСОБА_1 04.06.2023 о 16:01:39 (88 км) на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлена одна від одної розділювальною смугою, рухався зі швидкістю 137 км/год при дозволеній швидкості руху 110 км/год, чим порушив п.12.6 «ґ» ПДР. Швидкість вимірювалася приладом TruCam LTI 20/20 TC000722.
Не погодившись із правомірністю постанови, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено правомірності прийнятого ним рішення, а тому оскаржувана постанова відповідача підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі. 
Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову, виходячи з наступного.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі по тексту – КупАП).
Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданим заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст.14 Закону України "Про дорожній рух" від 30.06.1993 №3353-XII, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Положеннями п.8 ч.1 ст.23 вказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, частини перша, друга, третя, п`ята і шоста статті 122).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України "Про дорожній рух", встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі по тексту – ПДР; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Відповідно до пункту 1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п.12.6 ПДР поза населеними пунктами на всіх дорогах та на дорогах, що проходять через населені пункти, позначені знаком 5.51, дозволяється рух із швидкістю:
а) автобусам (мікроавтобусам), що здійснюють перевезення організованих груп дітей, легковим автомобілям з причепом і мотоциклам - не більше 80 км/год.;
б) транспортним засобам, якими керують водії із стажем до 2 років, - не більше 70 км/год;
в) вантажним автомобілям, що перевозять людей у кузові, та мопедам, - не більше 60 км/год;
г) автобусам (за винятком мікроавтобусів) - не більше 90 км/год;
ґ) іншим транспортним засобам: на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1 - не більше 130 км/год., на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год., на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.
У відповідності до ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279-4 цього Кодексу.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що порушення ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом про адміністративні правопорушення України, має підтверджуватися відповідними доказами, вичерпний перелік яких наведений у статті 251 Кодексу.
У відповідності до ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» полiцiя може застосовувати такi превентивнi заходи, окрім іншого, як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Згідно з ч.2 ст.283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
За приписами ч.3 ст.283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Відповідно до ч.1-3 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Зі змісту постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАС №7110515 від 04.06.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 04.06.2023 о 16:01:39  на автомобільній дорозі (88 км) з окремими проїзними частинами, що відокремлена одна від одної розділювальною смугою, рухався зі швидкістю 137 км/год при дозволеній швидкості руху 110 км/год, чим порушив п.12.6 «ґ» ПДР. Швидкість вимірювалася приладом TruCam LTI 20/20 TC000722. 
Колегія суддів зазначає, що прилад TruCam LTI 20/20 з серійним номером ТС000722, використаний відповідачем, дозволений для використання на території України, пройшов періодичну повірку, що підтверджується сертифікатом перевірки типу та свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки (а.с. 28-32).
У графі 7 спірної постанови зазначено, що до постанови додаються відео з камери 475729, фото, відео з TruCam LTI 20/20 TC000722.
На підтвердження вчинення позивачем порушення ПДР, відповідачем надано, зокрема, належним чином завірені матеріали фотофіксації, зроблені за допомогою TruCam LTI 20/20 з серійним номером ТС000722 (зворот а.с. 27, а.с. 70), а також оптичний диск з фото-/відео записом вимірювання швидкості з приладу TruCam, відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейського №475729.
Так, на фотознімку зафіксовано рух транспортного засобу Ford Flex, д.н.з. НОМЕР_1 на 88 км автомобільної дороги М-03 "Київ-Харків" зі швидкістю 137 км/год, при встановленому ліміті швидкості 110 км/год, дату і час фіксації, а також географічні координати місця вчинення правопорушення.
З урахуванням наведеного, вказані вище дані фотофіксації, зроблені за допомогою приладу TruCam, є належними та допустимими доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Суд першої інстанції виходив з того, що до відзиву на позов стороною відповідача надано оптичний диск з фото-/відеозаписом вимірювання швидкості з приладу TruCam, відеозапис з нагрудного відеореєстратора поліцейського №475729, проте зазначені відеозаписи не засвідчені електронним цифровим підписом, а тому, згідно положень ст.74 КАС України, не можуть бути взяті судом до уваги. За таких обставин, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП.
Однак, колегія суддів зауважує, що факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, підтверджено іншими належними та допустимими доказами, ніж фото/відеозаписи на оптичному диску, яким судом першої інстанції надано правову оцінку, а саме: належним чином завіреними матеріалами фотофіксації, зробленими за допомогою TruCam LTI 20/20 з серійним номером ТС000722.
Судом першої інстанції не враховано наявні в матеріалах справи фотознімки з приладу TruCam LTI 20/20 з серійним номером ТС000722 та зроблено помилкові висновки, що матеріали справи не містять належних доказів для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Стосовно твердження позивача щодо неправомірності використання поліцейським лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 TC000722 в ручному режимі, колегія суддів зазначає наступне. 
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» від 16.02.2021 за № 1231-ІХ, який набув чинності 17.03.2021, внесено зміни до Закону України «Про Національну поліцію», з урахуванням яких, частина перша статті 40 вказаного закону викладена в такій редакції: «Поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на однострої, на службових транспортних засобах, у тому числі без кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз, а також використовувати інформацію, отриману з фото- і відеотехніки, що перебуває в чужому володіння з метою: 1) запобігання правопорушенню, виявлення або фіксування правопорушення, охорони та захисту публічної безпеки, особистої безпеки осіб і власності від протиправних посягань; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Суд враховує, що стаття 40 Закону України «Про Національну поліцію» в редакції до 17.03.2021 стосувалась виключно автоматичної фото- і відеотехніки. Введені зміни до закону після 17.03.2021 надають поліції право розміщувати по зовнішньому периметру доріг фото- і відеотехніку, технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень, при цьому зазначене поширюється на технічні засоби, які працюють як і в автоматичному режимі, так і не в автоматичному режимі.
Згідно з інструкцією по експлуатації та свідоцтвом про повірку вимірювач TruCam II можна використовувати у ручному режимі. Зазначене свідчить, що лазерний вимірювач TruCam II відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, тобто конструктивно створений для утримування в руках під час вимірювань та, відповідно, може розміщуватись безпосередньо в руках поліцейського при використанні по зовнішньому периметрі дороги для виявлення та фіксування правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху щодо перевищень встановлених обмежень швидкості руху транспортними засобами на вулично-шляховій мережі.
Лазерний вимірювач швидкості LТІ 20/20 TruCam II отримав сертифікат відповідності від 23.12.2020 за № ЦА-ТЛ/ОО1 22 054-20, дія якого розповсюджується на прилади із заводськими/серійними номерами, зазначеними у п. 2 зворотної сторони сертифікату.
Також прилад отримав сертифікат перевірки типу № UA.TR.001 241-18 REV.О від 26.12.2018, який підтверджує відповідність типу засобу вимірювальної техніки застосовним вимогам Технічного регламенту.
Відповідність засобів вимірювальної техніки, що надають ринку України та/або вводять в експлуатацію, типу, описаному в сертифікаті перевірки типу, і застосованим вимогам Технічного регламенту має бути підтверджена через проведення однієї з процедур оцінки відповідності за модулем, наступним за модулем В, згідно з вимогами Технічного регламенту.
На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань затверджено тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості транспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCam II», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером UA.TR.001.
Нові LTI 20/20 TruCam II можуть бути надані ринку та/або введені в експлуатацію в Україні тільки у разі, коли вони відповідають вимогам Технічного регламенту. Згідно з Наказом Мінекономрозвитку від 13.07.2016 за №1161 «Деякі питання ведення Реєстру затверджених типів засобів вимірювальної техніки», зареєстрованим в Мінюсті 03.08.2016 за №1081/29211, ДП «Укрметртестстандарт» уповноважено на ведення Реєстру затверджених типів ЗВТ (далі - Реєстр), який розміщується на вебсайті підприємства www.ukrcsm.kiev.ua.
До реєстру занесено тип ЗВТ - вимірювач швидкості транспортних засобів лазерний, LTI 20/20 TruCam II виробництва Laser Technology Inc., США та видано сертифікат перевірки типу № UA.TR.0Q1 241-18, який діє до 26.12.2028.
07.12.2022 року проведено повірку лазерного вимірювача швидкості ТЗ TruCam II №ТС000722, про що видано свідоцтво про повірку законодавчо врегульованого засобу вимірювальної техніки, чинне до 07.12.2023 року.
Алгоритми обробки вимірювальної інформації забезпечують отримання результатів вимірювань швидкості руху ТЗ в межах максимально допустимої похибки, як в ручному, так і в автоматичному режимах: ± 2 км/год в діапазоні від 2 до 200 км/год, ± 1 % в діапазоні від 201 до 320 км/год.
З огляду на зазначене, твердження позивача щодо неправомірності використання поліцейським лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів LТІ 20/20 TruCam II №ТС000722 в ручному режимі є безпідставними.
Щодо посилання позивача на недоведеність відповідачем встановлення на відповідному відрізку дороги дорожнього знаку 5.70 «Фото-, відеофіксування порушення Правил дорожнього руху», колегія суддів вказує на таке.
Відповідно до Правил дорожнього руху (в редакції до 01.11.2021 року) знак 5.70 "Фото, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху" інформував про можливість здійснення контролю за порушеннями Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів.
Суд звертає увагу, що Правила дорожнього руху в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 29.09.2021 року №1091, що набрала чинності з 01.11.2021 року, встановлюють, що інформаційно-вказівний знак 5.70 «Зміна схеми руху» позначає, що за цим знаком тимчасово або постійно змінено схему руху та (або) встановлено нові дорожні знаки; застосовується протягом не менш як трьох місяців у разі зміни руху на постійній основі, а також протягом необхідного проміжку часу у разі зміни руху на тимчасовій основі та встановлюється не менш як за 100 м до першого тимчасового знака.
Разом з тим, відповідно до Правил дорожнього руху (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) знак 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху» позначає ділянки доріг, де можливе здійснення контролю за порушенням Правил дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та/або електронних засобів.
У зв`язку з тим, що у спірному випадку проводилась не автоматична відеофіксація порушень Правил дорожнього руху, суд вважає, що в такому випадку розміщення інформаційно-вказівного знаку 5.76 не є обов`язковим.
Посилання позивача на безпідставну відмову позивачу та його представнику у задоволенні клопотання про перенесення розгляду справи за місцем проживання позивача та надання можливості скористатися правовою допомогою, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки в позовній заяві та запереченнях на відзив на позовну заяву позивачем вказано, що в салоні автомобіля перебував його адвокат Смірнов С.І., який надавав позивачу правову допомогу, тому відхилення інспектором поліції клопотання про перенесення розгляду справи за місцем проживання, жодним чином не порушує прав позивача, так як відповідно до ст.279 КУпАП, за загальним правилом справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення. 
При цьому, всі учасники справи, в тому числі і представник позивача, знаходились безпосередньо на місці вчинення правопорушення, докази вчинення позивачем правопорушення також знаходились безпосередньо на місці вчинення правопорушення та були доступні для ознайомлення. 
Відтак, посилання позивача на порушення процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення у зв`язку з безпідставною відмовою позивачу та його представнику у задоволенні клопотання про перенесення розгляду справи за місцем проживання позивача та надання можливості скористатися правовою допомогою, є необґрунтованими. 
Інші аргументи, наведені сторонами, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.
Враховуючи встановлені судом апеляційної інстанції обставини справи, колегія суддів, дійшла висновку, що спірна постанова винесена відповідачем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені КУпАП, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо та своєчасно, тому підстав для її скасування немає.
Натомість, суд першої інстанції неповно дослідив матеріали справи, невірно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).  
Відповідно до ч.1 ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи, вищенаведене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги спростовують позицію суду, викладену в оскаржуваному судовому рішенні, підтверджують допущення судом першої інстанції порушення норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   задовольнити.
Рішення Великобагачанського районного суду Полтавської області від 24.08.2023 по справі № 525/632/23  скасувати.
Прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.В. Присяжнюк    Н.С. Бартош