Ухвала
 
16 серпня 2023 року
м. Київ
 
справа № 401/2896/22
провадження № 61-11774ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М.,
 
розглянув касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 лютого 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 16 червня 2023 року у справі за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» про розірвання договору та зобов`язання вчинити певні дії, 
 
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися 
до суд уз позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» (далі - ТОВ «Світловодськпобут») про розірвання договору та зобов`язання вчинити певні дії. 
Позов обґрунтовано тим, що 08 червня 2007 року між ОСОБА_2 
та ТОВ «Світловодськпобут» було укладено договір про надання послуг 
з централізованого опалення та постачання гарячої води до квартири АДРЕСА_1 . Свої зобов`язання за вказаним договором позивач виконував 
у повному обсязі та своєчасно сплачував за надані послуги 
за встановленими тарифами, натомість свої зобов`язання за договором відповідач не виконував, оскільки якість послуг з теплопостачання була неналежною. Скориставшись своїм правом, ОСОБА_1 , як власник квартири, звернулася з відповідною заявою до виконавчого комітету Світловодської міської ради щодо відключення її як споживача від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання.
Згідно з витягом з рішення виконавчого комітету Світловодської міської ради від 12 грудня 2019 року № 968 ОСОБА_1 було надано дозвіл 
на встановлення у квартирі індивідуального опалення шляхом відключення квартири від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання в міжопалювальний період за наявності отримання відповідних технічних умов.
01 серпня 2020 року складено акт про відключення квартири 
АДРЕСА_1 від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води.
27 серпня 2020 року ОСОБА_2 звернувся до відповідача 
із письмовою заявою про зняття з абонентського обліку з підстав відключення його квартири від центральної мережі теплопостачання 
та припинити нарахування оплати за послуги, які він фактично не отримує. Незважаючи на звернення позивача, відповідач продовжує нараховувати плату за послуги з централізованого опалення. 
Ураховуючи викладене, позивачі просили розірвати договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води від 08 червня                  2007 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Світловодськпобут»; зобов`язати ТОВ «Світловодськпобут» припинити нарахування плати                   за послуги з централізованого опалення квартири 
АДРЕСА_1 з моменту відключення вказаної квартири від централізованого опалення, тобто з 01 серпня 2020 року.
Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено. 
Розірвано договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, укладений 08 червня 2007 року 
між ТОВ «Світловодськпобут» та ОСОБА_2 . 
Зобов`язано ТОВ «Світловодськпобут» припинити нарахування плати 
за послуги з централізованого опалення квартири 
АДРЕСА_1 , з моменту відключення вказаної квартири від централізованого опалення, тобто з 01 серпня 2020 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 16 червня 2023 року апеляційну скаргу ТОВ «Світловодськпобут» залишено без задоволення,  рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області              від 02 лютого 2023 року залишено без змін.  
02 серпня 2023 року ТОВ «Світловодськпобут», засобами поштового зв`язку, звернулось до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області                            від 02 лютого 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 16 червня 2023 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, 
яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень 
та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року 
у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, 
що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду 
на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини 
і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень 
res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, 
що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, 
що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише 
за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову 
в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму 
для працездатних осіб.
Предметом спору у цій справі є вимоги про розірвання договору 
про надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої водита зобов`язання припинити нарахування плати за послуги 
з централізованого опалення квартири. 
Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 
та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише 
за правилами загального позовного провадження.
Ураховуючи зазначене, справа є незначної складності та не належить 
до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись 
з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять 
до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).
Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того, чи визнавав її такою 
суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний 
Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Касаційна скарга містить посилання на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для відповідача. Різна судова практика суду апеляційної інстанції у аналогічних спорах, на думку заявника, призводить до ситуації правової невизначеності в питанні щодо відключення споживачів від послуг з центрального опалення. 
Доводи заявника про необхідність формування єдиної правозастосовчої практики з питань відключення споживачів від послуг з центрального опалення, з огляду на чисельну кількість аналогічних позовів фізичних осіб до ТОВ «Світловодськпобут» не дають підстав для висновку про те, 
що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки заявник у касаційній скарзі не довів факт існування суперечності висновків судів відносно судової практики Верховного Суду з цього питання. Зазначені заявником судові рішення апеляційної інстанцій зроблені 
за різної фактично-доказової бази. Доводи заявника полягають у його незгоді з оцінкою судами зібраних у справі доказів та встановлених обставин, однак не обґрунтовують фундаментальність вирішених у справі правових питань.
Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, 
що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання 
має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики 
на сучасному етапі її розвитку й становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значимістю для держави й суспільства 
у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.
Верховний Суд зазначає, що «значний суспільний інтерес» необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи 
в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, 
які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив 
на розвиток громадянського суспільства. Значний суспільний інтерес 
у справі означає, що предмет спору стосується питання загальнодержавного значення, як визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, 
її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.
Касаційна скарга не містить жодних аргументів, які б свідчили про значний суспільний інтерес саме до цієї конкретної справи. Предмет спору 
не стосується питань, які мають виняткове значення для суспільства 
у контексті наведених вище критеріїв.
Стосовно виняткового значення справи для учасника справи, то в даному випадку оцінка судом такої «винятковості» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Винятковість значення справи для учасника справи можна оцінити тільки з урахуванням особистої оцінки справи таким учасником. Відтак, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна обґрунтувати наявність відповідних обставин 
у касаційній скарзі.
Аналіз наведених заявником у скарзі доводів не дає підстав для висновку про те, що справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки незгода із рішенням судів попередніх інстанцій не свідчить про винятковість справи для заявника, як і не може вказувати на таку обставину, як негативні наслідки для заявника внаслідок прийняття такого судового рішення.
Оцінивши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, є необґрунтованими, оскільки предмет спору 
не містить обґрунтованих фактичних передумов для віднесення справи 
до категорії винятково значимих.
Інших підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх 
не встановив.
Верховний Суд, взявши до уваги предмет спору, встановлені судами попередніх інстанцій обставини та надану оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, а також оцінивши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявниками аргументи не свідчать про наявність підстав для перегляду у касаційному порядку судових рішень у цій справі.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України 
суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, 
які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Зазначення у постанові Кропивницького апеляційного суду від 16 червня              2023 року про можливість її оскарження в касаційному порядку 
не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи 
на розгляд справи судом, встановленим законом.
За наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства 
з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області                              від 02 лютого 2023 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 16 червня 2023 року у справі за позовом  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Світловодськпобут» про розірвання договору 
та зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                               В. В. Сердюк

В. А. Стрільчук

І. М. Фаловська