ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" липня 2023 р.                                                    Справа №921/601/22

м. Львів
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого (судді-доповідача):                                                   Бойко С.М.,
суддів:                                                                                           Бонк Т.Б.,
                                                                                          Якімець Г.Г., 
секретар судового засідання Кришталь М.Б.
явка представників сторін:
від позивача – не з`явилися
від відповідача – не з`явилися
від третьої особи – не з`явилися

розглянув апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Рарок Марії Анатоліївни б/н та б/д
на рішення Господарського суду Тернопільської області від 19.04.2023, головуючий суддя Гирила І.М., м. Тернопіль, повний текст рішення складено 01.05.2023
за позовом фізичної особи - підприємця Рарок Марії Анатоліївни, м. Тернопіль
до відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях, м. Івано-Франківськ 
за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Державне підприємство "Укрриба", м. Київ 
про зобов`язання вчинити дії, 

В С Т А Н О В И В:

короткий зміст позовних вимог
17.11.2022 в Господарський суд Тернопільської області звернулася Фізична особа - підприємець Рарок Марія Анатоліївна (надалі – ФОП Рарок М.А.) з позовом до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача Державне підприємство "Укрриба" про:
-зобов`язання внести зміни до договору оренди від 19.10.2017 № 1246 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, шляхом викладення його пункту 10.1 у новій редакції, а саме: "Цей договір укладено строком на 5 (п`ять) років, що діє з 19.10.2017 по 19.10.2022 включно, із можливістю подальшої пролонгації;
-скасування нарахування сплати неустойки у розмірі подвійної ставки за користування майном за час прострочення відповідно до п. 10.11 договору № 1246 від 19.10.2017.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що спірний договір оренди всупереч частині 3 статті 9 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" укладено на строк, що становить менше п`яти років, а тому підлягає приведенню у відповідність до вимог чинного законодавства шляхом внесення до нього змін.
Підставою позову зазначено факт відмови відповідача вносити відповідні зміни до договору за згодою сторін договору.
Правовими підставами позову зазначає ст.ст. 9, 16, 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», ст. 16 ЦК України, ст. 20, 48, 188 ГК України.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Тернопільської області від 19.04.2023 відмовлено в задоволенні позову.
Рішення місцевого господарського суду мотивоване тим, що зміни до договору оренди державного майна можуть бути внесені на підставі рішення суду, однак за умови, що об`єкт оренди не підпадає під заборону, визначену у статті 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (що в цьому спорі не знайшло підтвердження), а також – такі зміни повинні вноситися з дотриманням Порядку внесення змін до договору, який передбачає, що в такому випадку договір оренди повинен викладатися в новій редакції згідно з примірним договором оренди, затвердженим відповідно до частини 1 статті 16 Закону України "Про оренду державного та комунального майна". Суд зазначив, що матеріалами справи не підтверджено обставин викладення умов договору оренди № 1246 в новій редакції, що свідчить про недотримання позивачем положень п. 125 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, а також ст. 16 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» при зверненні до орендодавця з пропозицією внесення відповідних змін.
Щодо вимоги позивача про скасування нарахування сплати неустойки у розмірі подвійної ставки за користування майном за час прострочення, місцевий господарський суд дійшов висновку, що така вимога не передбачена ні законом, ні договором та ознакам ефективності не відповідає. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі позивач просить рішення місцевого господарського суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задоволити, в зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник зазначає, що:
-позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки набрав чинності Закон України «Про оренду державного та комунального майна», а тому в позивача на підставі ст. 16 Закону виникло право на приведення договору в частині строку його дії у відповідність до ст. 9 Закону;
-місцевим господарським судом не враховано, що об`єкти оренди – гідротехнічні споруди рибогосподарських технологічних водойм (ставу) Матвіївці, 1, 2 та Піщатинці, 1 не відносяться до захисних гідротехнічних споруд, не є об`єктами державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, а тому можуть бути об`єктами оренди згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019;
- оренда гідротехнічних споруд передбачена у разі оренди особою водного об`єкта, на якій такі споруди розташовані, та земельної ділянки під водним об`єктом, тобто користування на умовах оренди однією особою землею, водним простором та гідротехнічною спорудою;
-судом не враховано те, що відповідач перед тим як приймати рішення про відмову у продовженні договору, не погодив його з уповноваженим органом управління – Державним агенством рибного господарства України.
Узагальнені доводи та заперечення відповідача
          У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого господарського суду без змін. В обгрунтування доводів відзиву на апеляційну скаргу посилається на те, що місцевий господарський суд відмовляючи в задоволенні позову встановив, що орендовані позивачем гідроспоруди відповідно до вимог Закону України «Про оренду державного та комунального майна» не можуть бути об`єктами оренди. Зазначає, що орендарем не надано суду доказів його звернення до відповідача щодо викладення правочину в новій редакції, як це передбачено пунктом 125 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою КМУ від 03.06.2020 № 483 «Деякі питання оренди державного та комунального майна». 
У письмових поясненнях щодо апеляційних вимог третя особа зазначила, що підтримує доводи скаржника та вважає, що вимоги про внесення змін до договору оренди від 19.10.2017 № 1246 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, шляхом викладення його пункту 10.1 у новій редакції, а саме: "Цей договір укладено строком на 5 (п`ять) років, що діє з 19.10.2017 по 19.10.2022 включно, із можливістю подальшої пролонгації підлягають задоволенню.
12.07.2023 на адресу суду від апелянта (ФОП Рарок О.М.) повторно надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 
Розглянувши подане клопотання, апеляційний суд протокольною ухвалою від 12.07.2023 відмовив в задоволенні повторно поданого клопотання з підстав викладених в протокольній ухвалі суду.
У судове засідання 12.07.2023 з`явився представник відповідача, проте у зв`язку з перериванням зв`язку та технічною неможливістю участі у відеоконференції поза межами приміщення суду представника відповідача, а також враховуючи клопотання відповідача про розгляд справи без участі уповноваженого представника, судове засідання 12.07.2023 проведено за відсутності уповноважених представників.
Також апеляційний господарський суд враховує, що ухвалами суду від 14.06.2023 та від 21.06.2023 розгляд справи відкладався з підстав викладених в них, враховує строки розгляду апеляційної скарги на рішення суду визначені ч. 1 ст. 273 ГПК України, а тому в порядку п. 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України суд розглядає справу за відсутності представників сторін.
Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка учасників справи в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а тому судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, що не з`явилися повторно за наявними в справі доказами.
Згідно з ст. 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи і заперечення, наведені в апеляційній скарзі та у відзиві, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої підлягає залишенню без змін. 
Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини
19.10.2017 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Тернопільській області (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Рарок Марією Анатоліївною (Орендар) укладено договір № 1246 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності. Відповідно до п. 1.1 договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в строкове платне користування державне окреме індивідуально визначене (нерухоме) майно: гідротехнічні споруди ставу Матвіївці 1, інвентарний номер 0286, реєстровий номер 25592421.71.ААЕЖАЖ469 (в т.ч. контурна дамба, роздільна дамба, водовипуск, водонапуск); гідротехнічні споруди ставу Матвіївці 2, інвентарний номер 0317, реєстровий номер 25592421.71.ААЕЖАЖ470 (в т.ч. контурна дамба, роздільна дамба, водовипуск, водонапуск); гідротехнічні споруди ставу Піщатинці 1, інвентарний номер 0261, реєстровий номер 25592421.71.ААЕЖАЖ477 (в т.ч. контурна дамба, роздільна дамба, водовипуск, водонапуск); гідротехнічні споруди ставу Піщатинці, 1, інвентарний номер 0261, реєстровий номер 25592421.71.ААЕЖАЖ477 (в т.ч. контурна дамба, роздільна дамба, водовипуск, водонапуск, водопостачальний канал), що розташовані за адресою: Тернопільська область, Шумський район на території Матвіївської та Піщатинської сільських рад та перебувають на балансі Держаного підприємства "Укрриба" (Балансоутримувач), вартість яких визначена згідно з висновком про вартість майна станом на 31 липня 2017 року і становить за незалежною оцінкою 422 580,00 грн без ПДВ. 
Згідно з п.п. 1.2, 1.3 договору майно передається в оренду з метою: прісноводного рибництва (аквакультура). Стан майна на момент укладення договору визначається в акті приймання-передачі за узгодженим висновком Балансоутримувача і Орендаря.
Пунктом 2.1 договору передбачено, що Орендар вступає у строкове платне користування майном у термін, вказаний у договорі, але не раніше дати підписання цього договору та акта приймання-передавання майна.
Орендна плата, визначена на підставі Методики розрахунку плати за державне майно та пропорції її розподілу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786 (зі змінами та доповненнями), і становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку оренди (вересень 2017 року) 3  588,34 грн., яка перераховується до державного бюджету та Балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця відповідно до пропорцій розподілу, встановлених Кабінетом Міністрів України і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж (пункти 3.1, 3.6);
У пункті 10.1 договору сторони погодили, що цей договір укладено строком на 2 роки і 11 місяців, що діє з 19.10.2017 по 18.09.2020 включно, із можливістю подальшої пролонгації у разі належного виконання вимог договору відповідно до встановленого порядку.
Відповідно до п. 10.3 договору зміни до умов цього договору або його розірвання допускаються за взаємної згоди сторін. Зміни, що пропонуються внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою стороною.
У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення цього договору або зміну його умов після закінчення строку його чинності протягом одного місяця договір вважається продовженим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені цим договором. Зазначені дії оформляються додатковим договором, який є невід`ємною частиною договору при обов`язковій наявності дозволу органу, уповноваженого управляти об`єктом оренди (пункт 10.4 договору).
Згідно із пунктами 10.9, 10.10 договору у разі припинення або розірвання цього договору майно протягом 3-х робочих днів повертається Орендарем Балансоутримувачу. Майно вважається поверненим Балансоутримувачу з моменту підписання акта приймання-передавання. Обов`язок щодо складання акта приймання-передавання про повернення майна покладається на Орендаря. 
На виконання умов зазначеного договору Орендодавець передав, а Орендар прийняв гідротехнічні споруди ставу Матвіївці 1, ставу Матвіївці 2 та ставу Піщатинці 1, що розташовані за адресою: Тернопільська область, Шумський район на території Матвіївської та Піщатинської сільських рад, у строкове платне користування, що підтверджується актом приймання-передавання нерухомого майна від 19.10.2017, який підписано Орендодавцем, Балансоутримувачем та Орендарем. Відповідно до цього акта стан майна на момент укладення договору є придатним для риборозведення та потребує проведення поточних ремонтів за узгодженим висновком Балансоутримувача та Орендаря.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на гідротехнічні споруди ставу Матвіївні, 1 загальною площею 8 525 м2 на вул. Центральній, 96 у с. Гриньківці Шумського району Тернопільської області; гідротехнічні споруди ставу Матвіївні, 2 загальною площею 5 756 м2 на вул. Шкільній, 64, Шумського району Тернопільської області; гідротехнічні споруди ставу Піщатинці, 1 загальною площею 19 195 м2 на вул. Шкільній, 1-А Шумського району Тернопільської області зареєстровано за Державним агентством рибного господарства України, що підтверджується витягами від 11.09.2018 за індексними номерами 137348053, 137347449, 137348654.
З метою пролонгації договору оренди майна від 19.10.2017 № 1246 до його закінчення ФОП Рарок М.А. звернулася до Орендодавця із заявами від 17.07.2020, від 07.08.2020 з проханням внести зміни до пункту 10.1 договору від 19.10.2017 № 1246 в частині збільшення строку оренди на 5 років та привести його у відповідність із вимогами частини 3 статті 9, частини 4 статті 16 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 та пунктів 125, 129 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №    483 від 03.06.2020. У заяві від 17.07.2020 ФОП Рарок М. А. звернула увагу, що гідротехнічні споруди, які орендуються, не є гідротехнічними спорудами захисного характеру.
У листі від 21.08.2020 № 18-112-01609 РВ ФДМУ по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській обсластях (як правонаступник Регіонального відділення Фонду державного майна України по Тернопільській області) повідомило ФОП Рарок М. А. про те, що гідротехнічні споруди та гідротехнічні захисні споруди згідно з нормами Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019 не можуть бути об`єктом оренди, а тому з метою розблокування оренди гідротехнічних споруд рибогосподарської технологічної водойми Фондом державного майна України розроблено проект Закону щодо внесення змін до абзацу 20 пункту 2 частини 2 статті 3 зазначеного Закону. ФОП Рарок М.А. також поінформовано, що РВ ФДМУ звернулося до Фонду державного майна України з листом від 18.08.2020 № 01-112-01583 щодо надання роз`яснень з приводу оренди гідротехнічних споруд з врахуванням вимог пункту 2 частини 2 статті 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" від 03.10.2019.
У відповідь на звернення РВ ФДМУ, Фондом державного майна України листом від 22.09.2020 № 10-16-18982 повідомлено, що у статті 3 Закону України від 03.10.2019 № 157-ІХ визначено, які саме об`єкти не можуть бути об`єктами оренди, а саме: гідротехнічні споруди та гідротехнічні захисні споруди, а тому укладення нових та продовження чинних договорів оренди гідротехнічних споруд є неможливим. У листі також повідомлено про наявність проекту Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України стосовно удосконалення державної політики управління та приватизації об`єктів державної і комунальної власності, а також інституційних засад діяльності Фонду державного майна України", яким передбачено абзац 20 пункту 2 частини 2 статті 3 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" після слів "гідротехнічні захисні споруди" доповнити словами "(крім гідротехнічних споруд рибогосподарської технологічної водойми)".
Наказом РВ ФДМУ по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях Управління забезпечення реалізації повноважень у Тернопільській області від 15.09.2020 № 91 "Щодо прийняття рішення про відмову у продовженні договору оренди" ФОП Рарок М.А. відмовлено у продовженні договору оренди від 19.10.2017 № 1246 на користування державним майном, що перебуває на балансі Державного підприємства "Укрриба". При цьому підставою відмови у продовженні договору визначено положення абз. 2 ч. 1 ст.19, абз. 2 ч.1 ст.7, абз.20 п.2 ч.2 ст.3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №157-ІХ від 03.10.2019 та Порядок передачі в оренду державного та комунального майна, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2020р. №483.
В подальшому РВ ФДМУ Управління забезпечення реалізації повноважень у Тернопільській області звернулося до ФОП Рарок М.А. та до ДП "Укрриба" з листом-вимогою від 15.09.2020 №    18-112-01770 про повернення відповідно до пунктів 10.9, 10.10 договору оренди від 19.10.2017 №  1246 орендованого майна Балансоутримувачу за актом приймання-передавання протягом 3-х робочих днів з дня отримання листа, враховуючи закінчення терміну дії договору оренди – 19.09.2020.
Відмова РВ ФДМУ у задоволенні пропозиції Орендаря про внесення змін до договору оренди від 19.10.2017 № 1246 щодо збільшення строку його дії на 5 років стала підставою для звернення ФОП Рарок М.А. до суду з цим позовом.
Норми права та мотиви, якими керується суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови та висновки суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні  договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).
Судами встановлено, що 19.10.2017 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Тернопільській області (Орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Рарок Марією Анатоліївною (Орендар) укладено договір №1246 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності. Об`єктом оренди згідно даного договору є гідротехнічні споруди ставів: Матвіївці 1, Матвіївці 2, Піщатинці 1, які перебувають на балансі ДП «Укрриба» та передаються в оренду з метою використання під ведення рибного господарства.
Укладений між сторонами договір за своєю правовою природою є договором найму (оренди) нерухомого майна, відтак спірні правовідносини регулюються нормами Глави 58 Цивільного кодексу України, Глави 30 Господарського кодексу України та Закону України "Про оренду державного та комунального майна".
Відповідно до частини 1 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
Аналогічно ч. 1 ст. 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
Договір найму укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 763 ЦК України).
Частиною 1 статті 631 Цивільного кодексу України унормовано, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній на момент укладення договору) цей Закон регулює, зокрема організаційні відносини, пов`язані з передачею в оренду майна, що перебуває у комунальній власності та майнові відносини між орендодавцями та орендарями щодо господарського використання такого майна.
Згідно із частинами 1, 2 статті 17 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» (в редакції, чинній на момент укладення договору) термін договору оренди визначається за погодженням сторін. Термін  договору оренди не може бути меншим, ніж п`ять років, якщо орендар не пропонує менший термін. У  разі  відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну  умов  договору  оренди  протягом  одного  місяця  після закінчення  терміну дії договору він вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені договором.
Як зазначалось вище, пунктом 10.1 договору сторони погодили, що цей договір укладено строком на 2 роки і 11 місяців, що діє з 19 жовтня 2017 року по 18 вересня 2020 року включно, із можливістю подальшої пролонгації у разі належного виконання вимог договору відповідно до встановленого порядку.
З 01.02.2020 року введено в дію Закон України «Про оренду державного та комунального майна» №157-ІХ від 03.10.2019, на підставі якого втратив чинність Закон України «Про оренду державного та комунального майна» №2269-ХІІ від 10.04.1992, у відповідності до якого укладався сторонами договір оренди №1246 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 19.10.2017.
Позивач, з метою пролонгації договору оренди майна звертався двічі 17 липня 2020 року та 07 серпня 2020 року до Управління забезпечення реалізації повноважень у Тернопільській області РВ ФДМ України як орендодавця із заявами, в яких, посилаючись на вимоги ч. 3 ст. 9 та ч. 4 ст. 16 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 та пункти 125, 129 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №483 від 03.06.2020, просив внести зміни до п.10.1 договору оренди №1246 від 19.10.2017 в частині збільшення строку оренди з метою приведення умов договору у відповідність з визначеним Законом мінімальним строком - 5 років.
Отже, підставою звернення позивача (Орендаря) до відповідача (Орендодавця) із заявами про внесення змін у договір оренди є набрання чинності Законом України «Про оренду державного та комунального майна» №157-ІХ від 03.10.2019, норми якого передбачають більший строк договору оренди, аніж той, який сторонами визначено у спірному договорі.
Порядок укладення, зміни, припинення та виконання договору оренди державного майна регулюється нормами Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Закону України «Про оренду державного та комунального майна».
Відповідно до частини 1 статті 16 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №157-ІХ від 03.10.2019 договір оренди формується на підставі примірного договору оренди, що затверджується Кабінетом Міністрів України - щодо майна державної власності.
Частиною 4 даної статті Закону визначено, що Порядком передачі майна в оренду встановлюються особливості внесення змін до умов договорів оренди та підстав для внесення таких змін, зокрема щодо: зміни строку оренди, у разі якщо договір був укладений на строк, менший ніж мінімальний строк оренди, передбачений частиною третьою статті 9 цього Закону, згідно якої строк договору оренди не може становити менше п`яти років, крім випадків, визначених Порядком передачі майна в оренду. Внесення змін до договору оренди здійснюється з урахуванням установлених цією статтею та Порядком передачі майна в оренду обмежень за згодою сторін до закінчення строку його дії, з урахуванням законодавства, статуту або положення балансоутримувача про погодження уповноваженим органом управління, до сфери управління якого належить балансоутримувач.
Так, постановою Кабінету Міністрів України №483 від 03.06.2020 року "Деякі питання оренди державного та комунального майна" затверджено Порядок передачі в оренду державного та комунального майна, а постановою Кабінету Міністрів України № 820 від 12.08.2020 року - примірний договір оренди нерухомого або іншого окремого індивідуально визначеного майна, що належить до державної власності.
Положення Порядку передачі в оренду державного та комунального майна №483 від 03.06.2020 року визначають механізм передачі в оренду державного та комунального майна, включаючи особливості передачі його в оренду відповідно до положень Закону України «Про оренду державного та комунального майна».
Пункт 125 Порядку N 483 структурно знаходиться в розділі "Внесення змін до договору оренди" та пов`язаний, насамперед, з положеннями статті 16 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".
При цьому, порядок та умови зміни строку оренди, у разі якщо договір був укладений на строк, менший ніж мінімальний строк оренди, передбачений частиною третьою статті 9 цього Закону, визначені саме пунктом 125 Порядку N 483, за змістом якого, зокрема, не допускається внесення змін до договору оренди з метою збільшення строку його дії, крім випадків, коли договір був укладений на строк, що становить менш як п`ять років, та з моменту укладення не продовжувався, і заява орендаря стосується збільшення строку оренди з метою приведення його у відповідність із визначеним Законом мінімальним строком. Заява орендаря підлягає задоволенню, якщо право власності на об`єкт оренди зареєстровано за державою (відповідною територіальною громадою) у державному реєстрі речових прав станом на дату заяви орендаря або станом на дату закінчення строку, на який був укладений договір. У разі прийняття рішення про внесення змін до договору з метою приведення його строку у відповідність із мінімальним строком оренди, передбаченим Законом, договір оренди викладається в новій редакції згідно з примірним договором оренди, затвердженим відповідно до частини першої статті 16 Закону, але перебіг строку оренди визначається ретроактивно з дати підписання акта приймання-передачі майна за договором, до якого вносяться зміни шляхом викладення його у новій редакції. Якщо це вимагається законом, договір оренди, викладений у новій редакції, підлягає нотаріальному посвідченню і державній реєстрації.
Системний аналіз положень пункту 125 Порядку N 483 дозволяє дійти таких висновків: вказаний пункт спрямований на уніфікацію умов договорів оренди державного та комунального майна, укладених до прийняття Закону України "Про оренду державного та комунального майна", а також договорів, що укладаються після його прийняття в частині строку його дії з метою забезпечення прав та гарантій учасників цих правовідносин; такі зміни повинні вноситися з дотриманням визначеного Законом порядку внесення змін до договору, який передбачає, що в такому випадку договір оренди повинен викладатися в новій редакції згідно з примірним договором оренди, затвердженим відповідно до частини 1 статті 16 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».
Частинами 1, 2 статті 651 Цивільного кодексу України унормовано, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Загальний порядок внесення змін до господарського договору встановлено статтею 188 Господарського кодексу України.
У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 188 ГК України зміна та розірвання господарських договорів в односторонньому порядку не допускаються, якщо інше не передбачено законом або договором. Сторона договору, яка вважає за необхідне змінити або розірвати договір, повинна надіслати пропозиції про це другій стороні за договором.
Якщо судовим рішенням договір змінено або розірвано, договір вважається зміненим або розірваним з дня набрання чинності даним рішенням, якщо іншого строку набрання чинності не встановлено за рішенням суду (ч. 5 ст. 188 ГК України).
За приписами ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Звернення орендаря до орендодавця про продовження строку договору оренди до 5 років, свідчить про його бажання відповідно до ст.16, ч.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про оренду державного та комунального майна", п.п.122, 125 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, встановити термін дії договору відповідно до норми Закону.
Стаття 19 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (№157-ІХ від 03.10.2019) встановлює підстави для відмови у продовженні договору оренди.
Так, рішення про відмову у продовженні договору оренди може бути прийнято у випадках, передбачених статтею 7 названого Закону.
Підставами для відмови у включенні майна до одного з Переліків або виключення майна із одного з Переліків є: неможливість передачі відповідного майна в оренду згідно із частиною другою статті 3 цього Закону(п.1 ч.1 ст. 7 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ від 03.10.2019).
Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» не можуть бути об`єктами оренди, зокрема акваторії морських портів, гідротехнічні споруди, об`єкти портової інфраструктури загального користування, засоби навігаційного обладнання та інші об`єкти навігаційно-гідрографічного забезпечення морських шляхів, системи управління рухом суден, інформаційні системи, навчальний та гідрографічний флот, майнові комплекси судноплавних інспекцій (крім причалів морських та річкових портів, залізничних та автомобільних під`їзних шляхів (до першого розгалуження за межами території порту), ліній зв`язку, засобів тепло-, газо-, водо- та електропостачання, інженерних комунікацій).
Станом на момент звернення ФОП Рарок М.А. до Управління Регіонального відділення фонду держмайна із заявами від 17.07.2020 та від 07.08.2020 був чинним Закон України "Про оренду державного та комунального майна" №157-ІХ0 від 03.10.2019.
Як підтверджено матеріалами справи, та про що зазначалось вище, у відповідь на вищезазначені заяви позивача про внесення змін до договору Регіональне відділення ФДМУ листом №18-112-01609 від 21.08.2020 повідомило ФОП Рарок М.А., що гідротехнічні споруди та гідротехнічні захисні споруди згідно Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 03.10.2019 не можуть бути об`єктом оренди, на що згодом додатково вказав Фонд державного майна України у листі №10-16-18982 від 22.09.2020. 
На підставі наведеного, наказом Управління забезпечення реалізації повноважень у Тернопільській області №91 від 15.09.2020 «Щодо прийняття рішення про відмову у продовженні договору оренди» на підставі абз. 2 ч.1 ст.  19, абз. 2 ч.1 ст.7, абз. 20 п. 2 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №157-ІХ від 03.10.2019 та Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №483 від 03.06.2020, позивачу відмовлено у продовженні договору оренди №1246 від 19.10.2017 на користування державним майном.
Беручи до уваги все вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що зміни до договору оренди державного майна можуть бути внесені на підставі рішення суду, однак при умові: по-перше, що об`єкт оренди не підпадає під заборону, визначену у ст. 3 Закону (що в даному спорі не знайшло свого підтвердження); по-друге, такі зміни повинні вноситися з дотриманням визначеного законом про оренду порядку внесення змін до договору, який передбачає, що в такому випадку договір оренди повинен викладатися в новій редакції згідно з примірним договором оренди, затвердженим відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про оренду державного та комунального майна». 
Як правильно зауважив суд першої інстанції, вимогу позивача про зобов`язання внести зміни до договору, шляхом викладення у певній редакції у випадках, які допускають вирішення таких спорів судом, слід тлумачити як вимогу про визнання укладеним такого договору в судовому порядку у запропонованій позивачем редакції, що не суперечить способам захисту, визначеним пунктом 1 частини статті 16 ЦК України, та відповідає способам захисту, визначеним статтею 20 ГК України.
За наслідками розгляду такої вимоги у резолютивній частині свого рішення суд, керуючись частиною 9 статті 238 ГПК України, має зробити висновки про визнання укладеним договору у запропонованій позивачем редакції, виклавши текст редакції договору, яка за висновками суду відповідає вимогам законодавства та визнається судом укладеною, чи висновки про відмову у визнанні укладеним договору у запропонованій позивачем редакції.
Водночас, матеріалами даної господарської не підтверджено обставин викладення позивачем умов договору оренди № 1246 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності від 19.10.2017 в новій редакції, що свідчить про недотримання позивачем положень п. 125 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, а також ст. 16 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» при зверненні до орендодавця з пропозицією внесення відповідних змін, та в подальшому у зв`язку з відмовою останнього, - з позовом до суду.
З огляду на вищенаведені норми права та фактичні обставини справи, колегія суддів констатує наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Регіональне відділення Фонду державного майна України по Івано-Франківській, Чернівецькій та Тернопільській областях внести зміни до договору оренди №1246 від 19.10.2017 індивідуально визначеного (нерухомого) майна, що належить до державної власності шляхом викладення п.10.1 договору в новій редакції, зважаючи на норми ч.2 ст.3 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» №157-ІХ0 від 03.10.2019 та відсутність доказів викладення умов договору оренди № 1246 в новій редакції згідно з примірним договором оренди, затвердженим відповідно до частини 1 статті 16 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».
Щодо позовних вимог в частині скасування нарахування сплати неустойки у розмірі подвійної ставки за користування майном за час прострочення, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до положень статей 2, 20 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави, що виникають, зокрема, з земельних відносин та щодо права власності чи іншого речового права на майно, визнання недійсними акта, що порушують такі права.
Згідно із частиною 1 статті 4 Господарського процесуального кодексу України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням (ч. 2 ст. 4 ГПК України).
Статтею 15 Цивільного кодексу України унормовано, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 16 ЦК України).
Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.
Велика Плата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.
З аналізу наведених норм вбачається, що суд вправі застосувати виключно ті способи захисту, котрі прямо передбачені законом, договором або ті, які не передбачені, але є ефективними.
Однією з ознак ефективності способу захисту права є його самодостатність. Тобто, у разі виконання рішення суду, порушене (оспорене, невизнане) право має бути поновлено в повній мірі без додаткового повторного звернення до суду.
Проте, вимога позивача про скасування нарахування сплати неустойки у розмірі подвійної ставки за користування майном за час прострочення не передбачена ні законом, ні договором та ознакам ефективності не відповідає, про що судом першої інстанції зроблено правильний висновок та підставно відмовлено у задоволенні даної вимоги. 
Підсумовуючи все вищевказане, колегія суддів зазначає, що доводи скаржника не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги. Ці доводи не спростовують фактів, покладених в основу рішення Господарського суду Тернопільської області від 19.04.2023 у справі №921/601/22.
За приписами статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Таким чином, у господарському процесі обов`язок сторін довести ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог чи заперечень, коригується (співвідноситься) з правом суду прийняти чи не прийняти докази в контексті їхнього значення для справи, що і є предметом оцінки господарського суду.
Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Колегія суддів приходить до висновку про те, що  суд першої інстанції вірно встановив обставини, що мають значення для справи, надав належну оцінку дослідженим доказам, прийняв законне обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального і процесуального права, тому його необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення.
Судові витрати
З огляду на те, що суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, судові витрати, пов`язані з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на скаржника відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись ст.ст. 86, 269, 270, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд –

                                        ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Рарок Марії Анатоліївни б/н та б/д залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Тернопільської області від 19.04.2023 у справі № 921/601/22– залишити без змін.
Судовий збір в розмірі 3  721,50 грн. покласти на апелянта.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення згідно зі ст.ст. 286-289 ГПК України.
Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Головуючий-суддя                                                              Бойко С.М.

Судді                                                                                        Бонк Т.Б.
                                                                                              
                                                                                                              Якімець Г.Г.

Повний текст постанови складено 14.07.2023