ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

10 серпня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/5062/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача:  Шальєвої В.А.
суддів:                           Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,     
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від 22 травня 2023 року (суддя Прудник С.В.) в справі № 160/5062/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – ГУ ПФУ) про визнання протиправним та скасування рішення № 057150010341 від 27 січня 2023 року про відмову у призначенні пенсії, зобов`язання призначити та виплатити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» частини першої  статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням  рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року, за заявою позивача від 19 жовтня 2021 року.
          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року позов задоволено, визнано протиправним та скасоване рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 057150010341 від 27 січня 2023 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 , зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «а» частини першої  статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»  з урахуванням  рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року, за заявою позивача від 19 жовтня 2021 року.
          В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
На думку апелянта, судом першої інстанції  помилково застосовано до спірних правовідносин пункт «а»  статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»  в редакції, чинній до внесення змін  Законом № 213-VІІІ, оскільки при вирішенні питання про набуття позивачем права на пільгову пенсію застосуванню підлягали чинні на час її звернення до органу Пенсійного фонду положення  статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»   у редакції  Закону    № 2148-VIII.
Станом на дату звернення за призначенням пенсії пільговий стаж позивача за списком № 1 складає 06 років 10 місяців 21 день, що є меншим, ніж вимагає законодавство 
Оскільки заявник не має необхідного пільгового стажу, тому  в неї відсутнє право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 на підставі частини другої  статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При цьому зазначає, що до категорії осіб, на яких поширюється рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 та які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за Законом України «Про пенсійне забезпечення», після 23 січня 2020 року (набрання чинності рішенням Конституційного Суду України), належать особи, які працювали до 01 квітня 2015 року, мали відповідний пільговий стаж, визначений статтею 13  Закону № 1788-ХІІ у редакції до 01 квітня 2015 року, та досягли відповідного віку.
При цьому апелянт вважає, що позивач має набути пільговий стаж за списком № 1, визначений статтею 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у редакції, чинній станом на 01 квітня 2015 року, тобто на 01 квітня 2015 року повинна мати пільговий стаж 7 років 6 місяців.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить залишити рішення без змін, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги. 
Справа судом розглянута  без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши  законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 19 жовтня 2021 року ОСОБА_1 , досягнувши 46 років, звернулася до органів Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області від 25 жовтня 2021 року № 057150010341 в призначенні пенсії позивачу відмовлено. В рішенні зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 на дату звернення становить 28 років 8 місяців 24 дні, пільговий стаж роботи за Списком № 1 склав 13 років 0 місяців 27 днів; до страхового та пільгового стажу роботи зараховано всі періоди роботи. В призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2  ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  відмовлено, позивачу роз`яснено, що право на призначення пенсії заявниця набуде після 50 років.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 липня 2022 року у справі №200/19324/21, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2023 року, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах як працівнику, зайнятому повний робочий день на роботах із особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад та показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, ОСОБА_1 ; скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №057150010341 від 25 жовтня 2021 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах як працівнику, зайнятому повний робочий день на роботах із особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад та показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19 жовтня 2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням  рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року № 1- р/2020.
На виконання вищевказаного рішення суду відповідач повторно розглянув заяву позивача від 19 жовтня 2021 року    з урахуванням  рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року  та прийняв оскаржуване рішення № 057150010341 від 27 січня 2023 року про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
З тексту рішення ГУ ПФУ в Донецькій області № 057150010341 від 27 січня 2023 року убачається, що відмова у призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 1 частини другої статті 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» обґрунтована тим, що згідно з пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020  застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б"- "г" статті 54 №1788-ХІІ в редакції до внесення змін  Законом України від 02 березня 2015 року №213-VIII  для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком незалежно від місця останньої роботи, зокрема, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах з особливо шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що затверджений Кабінетом Міністрів України і за результатами атестації робочих місць - жінки після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах. Таким чином, на виконання рішення Донецького окружного адміністративного суду від 01 липня 2022 року у справі №200/19324/21 скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 25 жовтня 2021 року №057150010341 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. На виконання рішення суду за результатами повторного розгляду заяви 19 жовтня 2021 року ОСОБА_1 з врахуванням  рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року №1-р/2020  по справі №1-5/20189746/15 відповідно до пункту «а» статті 13 №1788-ХІІ, в редакції, яка діяла до  ухвалення Закону України від 02 березня 2015 року №213-УІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення»,  страховий стаж заявниці обчислено та становить 28 років 11 місяців 25 днів, з них пільговий стаж роботи за Списком №1 (набутий на 01 квітня 2015 року) - 06 років 10 місяців 21 день. За таких обставин, прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 ОСОБА_1 по заяві від 19 жовтня 2021 року відповідно до пункту «а» статті 13 №1788-ХІІ, оскільки у заявниці відсутній необхідний пільговий стаж роботи за Списком №1.
Застосувавши висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 19 лютого 2020 року в справі № 520/15025/16-а, згідно з якими у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи, а також висновки, викладені в постанові від 03 листопада 2021 року в зразковій справі № 360/3611/20 щодо призначення пенсії на пільгових умовах, суд першої інстанції вважав,  що найбільш сприятливим для заявника є підхід, коли віковий ценз має бути встановлений на рівні найменшої величини, тому дійшов висновку про протиправність рішення відповідача ГУ ПФУ в Донецькій області № 057150010341 від 27 січня 2023 року про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 1.
Обираючи спосіб захисту порушеного права позивача, суд першої інстанції вважав, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання ГУ ПФУ в Донецькій області призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, відповідно до вимог п. «а» ч. 1  ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення»  (в редакції згідно до пункту 3 резолютивної частини  Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23 січня 2020 року), починаючи з дня звернення з заявою про призначення пенсії, тобто з 19 жовтня 2021 року.
Суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач 19 жовтня 2021 року звернулась до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1.
Рішенням ГУ ПФУ в Донецькій області від 25 жовтня 2021 року № 057150010341 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. 1 ч. 2  ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  у зв`язку з недосягненням позивача віку 50 років.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 01 липня 2022 року у справі №200/19324/21, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 24 січня 2023 року, визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо відмови призначення пенсії за віком на пільгових умовах як працівнику, зайнятому повний робочий день на роботах із особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад та показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, ОСОБА_1 ; скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №057150010341 від 25 жовтня 2021 року про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах як працівнику, зайнятому повний робочий день на роботах із особливо шкідливими та особливо важкими умовами праці за Списком №1 виробництв, робіт, професій, посад та показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, ОСОБА_1 ; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19 жовтня 2021 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах з урахуванням  рішення Конституційного суду України від 23 січня 2020 року № 1- р/2020.
На виконання приведеного судового рішення ГУ ПФУ повторно розглянута заява ОСОБА_1 від 19 жовтня 2021 року  про призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Рішенням № 057150010341 від 27 січня 2023 року відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 1 по заяві від 19 жовтня 2021 року відповідно до пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» через відсутність пільгового стажу роботи за Списком № 1, оскільки страховий стаж становить 28 років 11 місяців 25 днів, з них пільговий стаж робот  за Списком № 1, набутий на 01 квітня 2015 року, - 06 років 10 місяців 21 день.
Спірним у цій справі є питання наявності правових підстав для відмови у призначенні пенсії  із застосуванням пункту «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до внесення змін Законом України від 02 березня 2015 року № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23 січня 2020 року. 
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої   статті 19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Статтею 46 Конституції України  закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено  Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV).
Частиною першою статті 114 Закону № 1058-IV  встановлено, що право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за  списком № 1  та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за  списком № 2  виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до  статті 27  та з урахуванням норм  статті 28  цього Закону.
Пунктом першим частини другої статті 114 Закону № 1058-IV визначено, що на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за  списком № 1  виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 50 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Згідно з пунктом «а» частини першої  статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі – Закон № 1788-ХІІ) в редакції  Закону України від 02 березня 2015 року N 213-VIII на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи  працівники,  зайняті  повний  робочий  день  на підземних роботах,  на  роботах  з  особливо  шкідливими  і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад 
і  показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів 
України,  і  за  результатами  атестації  робочих  місць  -  після 
досягнення  50  років  і  при  стажі  роботи  не  менше 25 років у 
чоловіків,  з  них  не  менше 10 років на зазначених роботах, і не 
менше  20  років  у  жінок,  з  них  не менше 7 років 6 місяців на 
зазначених роботах. 
Рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/20 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III „Прикінцеві положення“ Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення“ від 2 березня 2015 року № 213-VIII (справа № 1-5/2018(746/15)) визнано такими, що не відповідають  Конституції України  (є неконституційними),  статтю 13,  частину другу  статті 14,  пункти „б“-„г“  статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення“ від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення“ від 2 березня 2015 року  № 213-VIII.
Конституційним Судом України в частинах другої-третьої резолютивної частини рішення встановлено, що стаття 13,  частина друга  статті 14,  пункти „б“-„г“  статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення“ від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення“ від 2 березня 2015 року  № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Застосуванню підлягають  стаття 13,  частина друга  статті 14,  пункти „б“-„г“  статті 54 Закону України „Про пенсійне забезпечення“ від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення“ від 2 березня 2015 року  № 213-VIII  для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме:
«На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
а) працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за  списком № 1  виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 45 років і при стажі роботи не менше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожний повний рік такої роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці – жінкам…».
При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що зміни, внесені  Законом України №213-VIII від 02 березня 2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать ч. 1  ст. 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є принцип юридичної визначеності.
Відповідно до  статті 151-2 Конституції України  рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.
Отже, з 23 січня 2020 року, дня набрання чинності рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року в справі № 1-р/2020, діють положення  статті 13 Закону № 1788-ХІІ  в редакції, яка була чинна до внесення змін  Законом № 213-VIII, відносно  права на пільгову пенсію осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.
Разом з тим, залишилися чинними положення статті 114   Закону № 1058-IV.
Відтак, з 23 січня 2020 року в Україні існують  два закони, котрі одночасно регламентують правила призначення пенсій для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, за якими пенсії за віком призначаються на пільгових умовах, а саме: пункт «а» статті 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції до внесення змін  Законом № 213-VІІІ  та пункт 1 частини другої  статті 114 Закону № 1058-IV  у редакції  Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ.
У спірних правовідносинах норми вказаних законів містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який складає: 45 років за пунктом «а» статті 13 Закону 1788-ХІІ (у редакції до внесення змін  Законом № 213-VІІІ) та 50 років за пунктом 1 частини другої  статті 114 Закону № 1058-IV  у редакції  Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2148-VІІІ.
Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 листопада 2021 року в зразковій справі № 360/3611/20, якою змінено мотивувальну частину рішення   Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 21 квітня 2021 року та викладено її в редакції цієї постанови, а в решті – залишено без змін, зроблено наступний правовий висновок щодо правовідносин, які є аналогічними правовідносинам в цій справі: «…Рішенням № 1-р/2020 КСУ визнав неконституційними окремі положення  Закону № 1788-ХІІ, у зв`язку із чим вони втратили чинність з дня ухвалення Рішення (пункт 2 резолютивної частини Рішення). Одночасно КСУ встановив, що підлягають застосуванню відповідні норми в редакції до внесення змін  Законом № 213-VIII.
У зв`язку із цим на час виникнення спірних правовідносин  Закон № 1788-ХІІ  з урахуванням Рішення № 1-р/2020 встановлював право на пенсію за віком на пільгових умовах за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, для жінок після досягнення 50 років (за наявності стажу роботи та інших умов, визначених в  рішенні  КСУ).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між нормами  Закону № 1788-ХІІ  з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та  Законом    № 1058-ІV  - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Перший із цих законів визначав такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, Велика Палата Верховного Суду доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.    Таке регулювання порушує вимогу «якості  закону», передбачену  Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод  від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі    № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Отже, у цій справі застосуванню підлягають саме норми  Закону № 1788-ХІІ  з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не  Закону № 1058-ІV.
Тому відмова управління ПФУ в призначенні ОСОБА_1, яка на час звернення із заявою про призначення пенсії досягла 50 років, мала страховий стаж роботи 31 рік    3 місяці 3 дні, у тому числі на роботах за списком № 2 - 20 років 11 місяців 23 днів, пенсії на пільгових умовах за віком з посиланням недосягнення нею 55-річного пенсійного віку, визначеного пунктом 2 частини другої  статті 114 Закону № 1058-ІV,    є протиправною.».
Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду в рішенні від 21 квітня 2021 року в справі № 360/3611/20 визначено ознаки типової справи:
а) позивач - особа, яка: 
звернулась до Пенсійного фонду за призначенням пенсії після 23.01.2020 з підстав, визначених  статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»;
на момент звернення досягла: чоловіки - 55 років, жінки - 50 років;
набула стаж роботи, визначений  статтею 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення»;
б) відповідачем є орган Пенсійного фонду України, уповноважений на вирішення питання про призначення пенсії.
Справа, що зараз переглядається в апеляційному порядку, є типової у розумінні пункту 21 частини першої статті 4 КАС України, відповідно до якої  типові адміністративні справи - адміністративні справи, відповідачем у яких є один і той самий суб`єкт владних повноважень (його відокремлені структурні підрозділи), спір у яких виник з аналогічних підстав, у відносинах, що регулюються одними нормами права, та у яких позивачами заявлено аналогічні вимоги.
Згідно з частиною третьою статті 291 КАС України при ухваленні рішення у типовій справі, яка відповідає ознакам, викладеним у рішенні Верховного Суду за результатами розгляду зразкової справи, суд має враховувати правові висновки Верховного Суду, викладені у рішенні за результатами розгляду зразкової справи.
          Таким чином, судами мають враховуватися приведені правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові, ухваленої в зразковій справі №  360/3611/20.
За таких умов суд вважає за можливе застосувати правила розв`язання колізій між діючими актами права однакової сили та з одного з того ж предмету із застосуванням приписів  статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»  на користь невладного суб`єкта - приватної особи, тобто застосувати підхід, який є найбільш сприятливим для особи.
Враховуючи, що на день звернення із заявою про призначення пенсії за віком позивач досягла 46 років та мала стаж роботи більше 15 років, з них не менше 7 років 6 місяців  за списком № 1, суд доходить до висновку,  що ОСОБА_1 має право на пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1 з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року  № 1-р/2020 (справа №1-5/2018(746/15)).
За таких обставин суд визнає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про протиправність  рішення відповідача ГУ ПФУ в Донецькій області про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком на пільгових умовах.
Згідно зі статтею 13 Конвенції, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини вказав, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.
При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Отже, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
У рішенні в справі «Рисовський проти України» (Rysovskyyv. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року (заява № 29979/04) ЄСПЛ вказав, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість.
З урахуванням визначеного  статтею 8 Конституції України  принципу верховенства права та встановлених  статтею 2 КАС України  завдань суду як державної правозахисної інституції суд дійшов висновку про обґрунтованість обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача – зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком на пільгових умовах.
Доводи апелянта про те, що до категорії осіб, на яких поширюється рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 та які мають право на пенсію за віком на пільгових умовах за Законом України «Про пенсійне забезпечення» після 23 січня 2020 року (набрання чинності рішенням Конституційного Суду України), належать особи, які працювали до 01 квітня 2015 року, мали відповідний пільговий стаж, визначений статтею 13 Закону № 1788-ХІІ у редакції до 01 квітня 2015 року, та досягли відповідного віку, є цілком незмістовними та не ґрунтуються на жодній нормі права.
Відповідно, й такий аргумент відповідача, як відсутність у позивача достатнього пільгового стажу станом на 01 квітня 2015 року (7 років 06 місяців) для призначення пенсії, є безпідставним.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки ця справа є типовою,  предметом позову в цій справі є  дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 1 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9,   242, 243,   308,   311, 315,   316,   321,   322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд   
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області  на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від 22 травня 2023 року в справі № 160/5062/23  залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від 22 травня 2023 року в справі № 160/5062/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення 10 серпня 2023 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
          Повне судове рішення складено 10 серпня 2023 року.
   
             Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко