П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
02 жовтня 2023 року                                                                                     м. Київ
 
Справа №760/3241/22
Апеляційне провадження №22-ц/824/8156/2023
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:                 судді-доповідача                  Соколової В.В.,
суддів                                    Нежури В.А., Поліщук Н.В.
розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року та на додаткове рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 квітня 2023 року, ухвалені під головуванням судді Шереметьєвої Л.А., в м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування, 
 
В С Т А Н О В И В
 
У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до  суду з вказаним позовом, в якому просила: стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на її користь страхове відшкодування у розмірі 90062,49 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн, витрати на проведення оцінки матеріального збитку для формування ціни позову в сумі 3000,00 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 06 лютого 2021 року на площі Солом'янській, 1, у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за її участю, як водія  транспортного засобу «Hyundai», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та транспортного засобу «Mercedes», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 , дії якого і призвели до настання цієї пригоди, що встановлено постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 липня 2021 року у справі № 760/3325/21.
Оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована не була, позивачем на адресу відповідача було направлено повідомлення про подію (ДТП) від 26 березня 2021 року, що має ознаки страхового випадку та заяву про страхове відшкодування від 04 червня 2021 року з усіма необхідними документами. У подальшому, сторони неодноразово обмінювалися листами, проте 02 вересня 2021 року відповідачем було прийнято рішення про відмову у виплаті відшкодування (регламентна виплата) пославшись на те, що позивачем не подано відповідачу документи, які встановлюють винну в ДТП особу та у відповідача відсутнє документальне підтвердження того, що позивач має право на отримання страхового відшкодування.
За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що транспортний засіб марки «Hyundai», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , є у її спільній сумісній власності, позивач просила стягнути з відповідача на її користь різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, яка відповідно до Звіту № 2015-01 від 26 січня 2021 року становить 80336,78 грн. 
Також, посилаючись на положення ст.ст. 549, 625 ЦК України та ст. 36 Закону України«Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних  транспортних засобів», позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь пеню у розмірі 5870,09 грн, 3 % річних у розмірі 1003,66 грн  та інфляційні втрати у розмірі 2851,96 грн за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання. 
 
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва 28 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення страхового відшкодування  - задоволено. 
Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 80336,78 грн страхового відшкодування, 5870,09 грн  пені, 1003,66 грн 3 відсотків річних, 2851,96 грн інфляційних втрат, 9000,00 грн витрат на правничу допомогу та 992,00 грн судового збору.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач незаконно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки остання, будучи співвласником на праві спільної сумісної власності пошкодженого автомобіля, вчасно звернулася до МСТБУ з заявою про страхове відшкодування, а обсяг поданих нею документів для виплати такого відшкодування відповідав визначеним законом вимогам (а.с.155-159).
Додатковим рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 03 квітня 2023 року заяву ОСОБА_1   про ухвалення додаткового рішення - задоволено. Стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 3000,00 грн витрат на правничу допомогу.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується понесення позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн (а.с. 170, 171).
 
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, а також неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції від 28 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивач не є потерпілою особою, а отже не має права на отримання від відповідача відшкодування за пошкоджений у ДТП транспортний засіб марки «Hyundai», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . При цьому, відповідач  вказує на не неврахування судом першої інстанції положень п.п. б п. 35.2 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якими передбачено, що у разі, якщо заявник не є потерпілим або його законним представником, до  заяви про страхове відшкодування надається документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право власності) (а.с. 176-178).
В апеляційній скарзі на додаткове рішення відповідач, посилається на те, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу, у зв'язку з чим просить скасувати додаткове рішення і ухвали нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про стягнення судових витрат з МТСБУ на користь позивача (а.с.186).
 
У відзиві на апеляційну скаргу, позивач вказує на безпідставність посилань відповідача про відсутність у неї права на отримання страхового відшкодування, адже на момент ДТП вона керувала транспортних засобом на законних підставах, а саме мала посвідчення водія, реєстраційний документ на автомобіль та чинний поліс обов`язкового страхування. Також, зазначала, що оскільки пошкоджений автомобіль належить їй та її чоловікові на праві спільної сумісної власності подружжя, вона має право ініціювати питання про відшкодування шкоди, завданої пошкодженням автомобіля.
 
У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення та додаткового рішення в межах доводів апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягає, виходячи з такого.
 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 06 лютого 2021 року на площі Солом'янській, 1, у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Hyundai», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно зі Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_3 на праві власності і яким керувала ОСОБА_1 , та транспортного засобу «Mercedes», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_2 .
Вказані обставини встановлені постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 липня 2021 року у справі № 760/2604/21, якою закрито провадження  у справі стосовно ОСОБА_1 за ст.124 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення  та постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 20 липня 2021 року у справі № 760/3325/21, якою закрито провадження у справі відносно ОСОБА_2 у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с.18,19). Разом з цим у постанові  Солом`янського районного суду м. Києва від 20 липня 2021 року у справі № 760/3325/21, якою закрито провадження у справі відносно ОСОБА_2 , в мотивувальній частині вказано на те, що суддя вважає доведеною вину ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. При цьому судом здійснено посилання на Звіт № 32/21 за результатами проведення автотехнічного дослідження від 08 лютого 2021 року.
У Звіті № 32/21 за результатами проведення автотехнічного дослідження від 08 лютого 2021 року вказано на те, що в даній дорожній ситуації дії водія автомобіля «Mercedes», д/н НОМЕР_2 , ОСОБА_4 не відповідали вимогам п.16.5 ПДР України, тому його дії знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даного ДТП. В діях водія «Hyundai», д/н НОМЕР_1 , ОСОБА_1 експерт не вбачав невідповідність  вимогам ПДР України, а тому її дії не знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даного ДТП (а.с.31-37).
За даними електронного ресурсу МТСБУ транспортний засіб «Hyundai», д/н НОМЕР_1 має діючий поліс № 201067092 страхова компанія «Оберіг», на транспортний засіб «Mercedes», д/н НОМЕР_2 поліс не знайдено (а.с.16,17).
Оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована не була, 26 березня 2021 року позивачем на адресу відповідача було направлено повідомлення про подію (ДТП) що має ознаки страхового випадку (а.с.20). Вказане повідомлення було отримано уповноваженим представником відповідача 29 березня 2021 року (а.с.22).
09 квітня 2021 року уповноваженим представником відповідача - ТОВ «ЕАК «ДОВІРА» було оглянуто пошкоджений транспортний засіб марки «Hyundai», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , про що оцінювачем ОСОБА_5 було складено протокол огляду транспортного засобу (а.с.23-24).
Листом від 07 квітня 2021 року за вих. № 3-01-б/12585 відповідач повідомив представника позивача про необхідність подання заяви про страхове відшкодування з наступними документами: реквізитами рахунку в форматі IBAN; копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, засвідчену підписом та написом «відповідає оригіналу»; копією постанови суду, завіреної гербовою печаткою, що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП, яка набрала законної сили; копією довідкою про присвоєння ідентифікаційного номеру заявнику, засвідчену підписом та написом «відповідає оригіналу»; копією паспорту заявнику, засвідченої підписом та написом «відповідає оригіналу»; відомостями про можливо здійснені взаєморозрахунки з особою, відповідальною за шкодою. Також, за наявності, відповідач просив позивача надати копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення (кримінальної справи) до МТСБУ (а.с.25).
04 червня 2021 року позивачем засобами поштового зв'язку було скеровано на адресу відповідача заяву про страхове відшкодування, до якої було додано завірені копії паспорта, довідки з РНОКПП, свідоцтва про реєстрацію ТЗ, висновку автотехнічної експертизи судового експерта та оригінал листа її чоловіка - ОСОБА_3 (а.с.26-28,30). Вказану заяву відповідач отримав 07 червня 2021 року, що підтверджується електронним витягом з сервісу довідки АТ «Укрпошта» (а.с.29).
Листом від 09 червня 2021 року за вих. № 3-01-б/20658 відповідачем було повідомлено позивача про необхідність надання ряду документів, зокрема оригіналу доручення або нотаріально посвідчену копію, яким власник пошкодженого ТЗ уповноважує позивача отримати від МТСБУ належне йому відшкодування або заяву власника про страхове відшкодування, копію постанови суду, завірену гербовою печаткою, що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП та яка набрала законної сили (а.с.38).
У відповідь на вищевказаний лист, 24 червня 2021 року представником позивача було подано до Керівника МТСБУ скаргу на дії працівника МТСБУ (а.с.39-41). У відповідь на скаргу відповідач листом від 22 липня 2021 року за вих. № МСТБУ повідомило представника позивача про те, що за результатами розгляду матеріалів справи в діях співробітника МСТБУ не виявлено порушень чинного законодавства, посадових інструкцій та внутрішніх нормативних документів МТСБУ. Також, у вказаному листі зазначено, що МТСБУ, керуючись п. 33-1.2 ст. 33-1 та п. 56.1 ст. 56 Закону направило запити до Солом`янського районного суду м. Києва з метою отримання копії постанови суду, що підтверджує вину іншого учасника за скоєння ДТП, в результаті якої було пошкоджено автомобіль, але відповідь на даний час не надходила (а.с.42-43).
25 червня 2021 року представником позивача було направлено відповідачу адвокатський запит про надання копії звіту автотоварознавчого дослідження стосовно визначення матеріального збитку (а.с.44-45).  Листом від 08 липня 2021 року за вих. № 3-01-б/24219 відповідачем було відмовлено у задоволенні адвокатського запиту та відповідно у наданні звіту про оцінку матеріального збитку, оскільки документ містить персональні дані власника автомобіля марки «Hyundai», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_3 (а.с.46-47).
02 вересня 2021 року відповідачем було прийнято рішення про відмову позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки подані позивачем документи не встановлюють особу, винну у скоєнні ДТП. Крім того, підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування слугувало і те, що у МТСБУ відсутнє документальне підтвердження того, що ОСОБА_1 , яка керувала автомобілем марки  «Hyundai», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час ДТП, має право на отримання відшкодування шкоди, завданої пошкодженням вказаного автомобіля, власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 є ОСОБА_3 (а.с.50).
Відповідно до Звіту № 17966/1 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 08 грудня 2021 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Нyundai Getz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, що сталася 06 лютого 2021 року, складає 143808,8 грн, вартість відновлювального ремонту КТЗ, визначена за витратним підходом, становить 150830,83 грн, ринкова вартість КТЗ, визначена за порівняльним підходом, становить 143808,8 грн, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу становить 80336,78 грн (а.с.51-94).
Згідно зі Звітом про розрахунок ринкової вартості пошкодженого колісного транспортного засобу № 2015-01 від 26 січня 2022 року ринкова вартість пошкодженого автомобіля марки «Hyundai Getz», державний реєстраційний номер, НОМЕР_1 , після ДТП, становить 63472,02 грн (а.с.97-106).
 
Першим питанням, яке підлягає до вирішення судом, є питання про наявність права позивача на звернення до відповідача і до суду з вимогами про відшкодування шкоди, так як вона не є зареєстрованим власником транспортного засобу, що був учасником ДТП, що і стало однією підставою визначених відповідачем  для відмови у здійсненні страхового відшкодування.
Право на відшкодування майнової шкоди, завданої майну фізичних та юридичних осіб, має власник (ч.3 ст. 386 ЦК України) та/або особи, які мають речове право на чуже майно (ст. 396 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 с. 1187 ЦК України володільцем джерела підвищеної небезпеки є юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Згідно з пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (в редакції, чинній на час вчинення ДТП) власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху (висновок Верховного Суду України в постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14).
Позивач, який правомірно керував транспортним засобом, має право на відшкодування майнової шкоди, заподіяної цьому майну за рахунок страховика (страхової компанії) винної особи, а понад розмір страхового відшкодування, зокрема, франшизи, за рахунок винної особи.
Аналогічного висновку дійшли Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду в постановах від 16 листопада 2022 року у справі № 335/2566/18, від 07 листопада 2018 року у справі № 200/21325/15-ц, від 03 квітня 2019 року в справі №299/2811/16-ц, від 17 жовтня 2019 року у справі № 300/193/17, від 27 листопада 2019 року у справі № 607/3007/16-ц, Верховний Суд України у постанові від 03 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14, тобто  така практика є усталеною.
Факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної автомобілю, яким керувала особа під час ДТП.
Аналогічні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17.
 
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем разом із позовною заявою було подано до суду посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Вказані документи також були надіслані МТСБУ разом із повідомленням про настання страхового випадку. У свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу зазначено, що ОСОБА_1 має право керування транспортним засобом. Крім того, як вірно встановлено судом першої інстанції, позивач та власник пошкодженого транспортного засобу - ОСОБА_3 є подружжям.
Тобто, враховуючи те, що в силу вищенаведених вимог законодавства, позивач вважається такою, що керувала автомобілем на законних підставах, твердження відповідача про відсутність у неї права на відшкодування шкоди, є помилковим. 
Таким чином, враховуючи вищенаведені положення законодавства та судову практику Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що, в силу п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач є потерпілою особою та, відповідно, має право на отримання страхового відшкодування. А отже відмова відповідача з цієї підстави є необґрунтованою. 
 
Наступним питанням, яке підлягає до вирішення судом є питання про додержання позивачем порядку звернення до відповідача з вимогами про здійснення страхового відшкодування.
 
Відповідно до вимог ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. 
Згідно з п.п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортного засобі.
Відповідно до п. 39.1, 39.2.1 ст. 39 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України є єдиним об'єднанням страховиків, які здійснюють обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам.
Як передбачено п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара, або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причини настання страхового випадку та розміру збитків.
У відповідності до ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; прізвище, ім'я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; підпис заявника та дата подання заяви. До заяви додаються: паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;  документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;  довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;  документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого;  документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).
Згідно з п. 36.1 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Як передбачено п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
При цьому, у відповідності до п. 37.1 ст. 37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров'я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
 
З матеріалів справи вбачається, що позивач вчасно звернувся до відповідача з заявою про виплату страхового відшкодування. При цьому, обсяг поданих позивачем документів для виплати страхового відшкодування відповідав визначеному вимогами закону.  Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, вчасно отримавши від позивача - потерпілої особи відповідне звернення з усіма необхідними документами, безпідставно відмовив останній у виплаті страхового відшкодування з підстав, зазначених у листі від 02 вересня 2021 року.
 
Наступним питанням, яке підлягає до вирішення судом є питання про визначення розміру страхового відшкодування.
 
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.
Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно з ч. 1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).
Положення ст.ст. 76, 102 - 113 ЦПК України визначають висновки експертів як один із засобів встановлення даних, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.ч. 1,2,5,6 ст.106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз. У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.
 
Стороною позивача були представлені суду Звіт № 17966/1 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 08 грудня 2021 року, згідно з яким вартість матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу «Нyundai Getz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, що сталася 06 лютого 2021 року, складає 143808,8 грн, вартість відновлювального ремонту КТЗ, визначена за витратним підходом, становить 150830,83 грн, ринкова вартість КТЗ, визначена за порівняльним підходом, становить 143808,8 грн, а вартість відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу становить 80336,78 грн, а згідно зі Звітом про розрахунок ринкової вартості пошкодженого колісного транспортного засобу № 2015-01 від 26 січня 2022 року ринкова вартість пошкодженого автомобіля марки «Hyundai Getz», державний реєстраційний номер, НОМЕР_1 , після ДТП, становить 63472,02 грн.
Стороною відповідача не було надано доказів на спростування вказаних висновків експертиз. З матеріалів справи вбачається, що 09 квітня 2021 року уповноваженим представником відповідача - ТОВ «ЕАК «ДОВІРА» було оглянуто пошкоджений транспортний засіб марки «Hyundai», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , про що оцінювачем ОСОБА_5 було складено протокол огляду транспортного засобу, про даних про проведення оцінки відповідно до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» матеріали справи не містять. В апеляційній скарзі відповідач також не наводить доводів на спростування визначеної судом першої інстанції суми страхового відшкодування. 
Отже, враховуючи вище встановлені обставини справи та наведені положення законодавства, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що сума відшкодування, яку відповідач повинен сплатити позивачу, становить 80336,78 грн. 
Оскільки відповідач не виконав покладені на нього Законом зобов`язання, постає питання щодо його цивільної відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.
 
Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).
Положення щодо зобов`язання страховика сплатити неустойку в розмірі, установленому договором або законом у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, містяться у ст. 992 ЦК України. 
Пунктом 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що  за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
 
Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 19 липня 2023 року у справі №910/16820/21 вказала на те, що у разі прострочення виконання МТСБУ грошового зобов'язання зі здійснення регламентної виплати у нього виникає передбачений частиною другою статті 625 ЦК України обов'язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат та три проценти річних від простроченої суми.
У цій Постанові Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що вона вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов'язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.
У постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов'язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов'язання і поділяє його долю.
Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.
Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.
Виходячи зі змісту наведеної норми (п.36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), Велика Палата зробила висновок, що за прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика саме він має сплатити пеню, передбачену наведеним положенням, особі, яка має право на таке відшкодування, натомість за прострочення здійснення регламентної виплати з вини МТСБУ пеня нараховується за час такого прострочення і у такому разі Бюро має обов'язок сплатити її.
 
Як вбачається з матеріалів даної справи, відповідач повинен був здійснити виплату страхового відшкодування позивачу у строк до 06 вересня 2021 року  включно, тобто через 90 днів з моменту отримання заяви про відшкодування, яка була подана 07 червня 2021 року.
Отже, враховуючи вищенаведені положення законодавства та встановлені обставини справи, колегія суддів, перевіривши розрахунки позивача, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 5870,09 грн пені, 1003,66 грн  3 % річних, 2851,96 грн інфляційних втрат. 
При цьому, слід зазначити, що під час оцінки наданого позивачем розрахунку суд апеляційної інстанції врахував, що відповідач у своїй апеляційній скарзі не подавав заперечень щодо його обґрунтованості та розміру.
 
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена ним сума судового збору при зверненні до суду.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
При зверненні до суду з позовом позивачем сплачено 992, 40 грн судового збору (а.с.10).
На стадії досудової підготовки позивачем здійснено 3000 грн витрат, пов'язаних з проведенням оцінки матеріального збитку, що підтверджується Актом № 17966/1 від 13 грудня 2021 року та квитанцією про оплату  цих послуг від 09 грудня 2021 року, Актом № 2015-01 від 26 січня 2022 року та квитанцією про оплату  цих послуг від 26 січня 2022 року  (а.с.95,96,107,108)
З матеріалів справи вбачається, що 08 жовтня 2021 року між позивачем та Адвокатським бюро «Томін та партнери» укладено договір №0810-00 про надання правничої (правової) допомоги (а.с.11-114).
Відповідно до п. 3.1. договору сторони погодили, що вартість наданих юридичних послуг Адвокатське бюро визначає самостійно та виставляє клієнту відповідний рахунок.
Згідно з рахунком-фактурою №0810-00/1 від 11 лютого 2022 року вартість наданих послуг становить 9000,00 грн (а.с.115).
Відповідно до акту наданих послуг №0810-00/1 за договором №0810-00 про надання (правничої) правової допомоги від 11 лютого 2022 року сторони підтвердили надання адвокатом послуг у повному обсязі, вартість яких становить 9000,00 грн (а.с.116).
А отже, враховуючи наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог, слід визнати обґрунтованим  визначений судом першої інстанції в основному рішенні розмір судових витрат: 992, 40 грн судового збору, 3000,00 грн витрат, пов'язаних з проведенням оцінки матеріального збитку та  9000,00 грн на правничу допомогу на суму, так як ці витрати підтверджуються належними доказами і стороною відповідача не спростовані та не здійснено заяву про зменшення витрат на правову допомогу.
 
Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача на додаткове рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 квітня 2023 року апеляційним судом встановлені наступні обставини і відповідні їм правовідносини.
 
08 березня 2023 року до суду першої інстанції надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат за актом наданих послуг № 0810-00/2 від 24 жовтня 2022 року у розмірі 3000,00 грн, так як судом не було враховано акт наданих послуг № 0810-00/2 від 24 жовтня 2022 року в сумі 3000, 00 грн, який було подано до суду разом з відповіддю на відзив (а.с.162). При цьому при зверненні до суду з позовом позивачем була здійснена зава в порядку ч.8 ст141 ЦПК України про можливу наявність додаткових витрат позивача, докази понесення яких будуть надані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду (а.с.11).
Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи підтверджується понесення позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.
В апеляційній скарзі на додаткове рішення відповідач, посилаєтьсяя виключно на те, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.
Проте за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду від 28 лютого 2023 року апеляційний суд не вбачає підстав для його скасування, а отже підстави для скасування додаткового рішення визначені відповідачем в апеляційній скарзі також відсутні.
А отже враховуючи те, що доводи апеляційної скарги відповідача на додаткове рішення суду першої інстанції зводяться виключно до того, що вказане додаткове рішення підлягає скасуванню у випадку скасування рішення у справі, тобто не містять посилань апелянта на невірно визначений судом розмір стягнутих витрат на правову допомогу та/або неподання позивачем на підтвердження своїх вимог всіх документів, визначених положеннями ст. 137 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, про залишення апеляційної скарги відповідача на додаткове рішення без задоволення, а додаткове рішення  без змін.
 
За вказаних обставин, перевіривши законність та обґрунтованість рішення та додаткового рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.
При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення обох апеляційних скарг на рішення і на додаткове рішення  без задоволення, а відповідні  рішення суду без змін.
 
Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, 
 
П О С Т А Н О В И В
 
Апеляційні скарги Моторного (транспортного) страхового бюро України - залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року та додаткове рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 03 квітня 2023 року - залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.
 
Суддя-доповідач                                                                                          В.В. Соколова
 
Судді                                                                                                  В.А. Нежура
 
                                                                                                            Н.В. Поліщук