ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

16 серпня 2023 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/361/23
Головуючий у першій інстанції – Ковальова Т. Г.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/898/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.
суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,
сторони: позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Палігін Олександр Петрович,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» на заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 лютого 2023 року (місце ухвалення – м. Ніжин, дата складання повного рішення –  02.03.2023) в частині стягнення витрат на оплату правничої допомоги у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,
                                      В С Т А Н О В И В:
У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. У позові просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 17.05.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 14224, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» 68 600,00 грн, та всі понесені позивачем у ході розгляду справи судові витрати позивач просив покласти на відповідача.
Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду від 28.02.2023 визнано таким, що не пiдлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 17.05.2021 приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., зареєстрований у реєстрі за №14224, яким з ОСОБА_1 звернуто стягнення на користь ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» заборгованості у сумі 68 600 грн.
Стягнуто з ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті судового збору у сумі 858, 88 грн та 15 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, а всього стягнуто 15 858, 88 грн.
Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду від 13.04.2023 заяву представника ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» - адвоката Юхименка Ю.Ю. про перегляд вказаного вище судового рішення залишено без задоволення.
Не погоджуючись з заочним рішенням суду від 28.02.2023 в частині стягнення витрат на оплату правничої допомоги, представник ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» - адвокат Юхименко Ю.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на оплату правничої допомоги скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в частині витрат на оплату правничої допомоги в розмірі 15 000, 00 грн відмовити, крім того, просить судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: судовий збір у розмірі 1 342, 00 грн та 1 288, 32 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 500, 00 грн покласти на позивача.
В обґрунтування незаконності та необґрунтованості судового рішення в оскаржуваній частині апелянт посилається на те, що вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд не в повному обсязі дослідив надані у підтвердження для стягнення коштів за правничу допомогу докази, надав неправильну оцінку щодо співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідності заявленої суми критеріям реальності, розумності розміру витрат .
У скарзі заявник зазначає, що витрати на правничу допомогу в сумі 15 000, 00 грн не підтверджені належним чином, а вартість наданих послуг є завищеною та необґрунтованою.
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України  учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду подано не було.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги частково, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом встановлено, що під час звернення до суду з позовом представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Луєнко Ю.В. крім вимог позовного характеру просив всі понесені позивачем у ході розгляду справи судові витрати покласти на відповідача.
У підтвердження витрат на правову допомогу позивачем до позовної заяви було додано копію ордеру на надання правничої допомоги ОСОБА_2 адвокатом Луєнко Ю.В. (а.с. 7), копію договору № 23/3 про надання правничої (правової) допомоги від 11.01.2023 (а.с. 14 зворот -15), копію додаткової угоди № 1 про погодження розміру гонорару (а.с. 15 зворот), копію акту про надання правничої (правової) допомоги, згідно якого загальна сума розміру гонорару за надану правову (правничу) допомогу адвоката та здійснених ним витрат становить 15 000 грн (а.с. 16), копію детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом на суму 15 000, 00 грн (а.с. 16 зворот), копію фіскального чеку за послуги юридичні та представницькі згідно договору № 23/3 від 11.01.2023 на суму 15 000, 00 грн (а.с. 17).
Стягуючи з ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн, суд першої інстанції з урахуванням вимог ст. 133, 141, ч.2, 3, 4 ст. 137 ЦПК України, ЗУ  «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», наданих стороною позивача у підтвердження витрат на професійну правничу допомогу доказів, виходячи з засад співмірності із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, прийшов до висновку про задоволення вимоги щодо стягнення витрат на правничу допомогу в повному обсязі.
Однак, з таким висновком місцевого суду частково не погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Отже, ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Велика Палата Верховного Суду у справі № 922/1964/21 в постанові від 16.11.2022  дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.
У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.
Окрім цього, Велика Палата зазначає, що загальне правило розподілу судових витрат визначене у частині четвертій статті 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим у частині п`ятій статті 129 ГПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відпустити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чим викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв та клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи; стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою – сьомою та дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Такі правові висновки послідовно викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2022 у справі № 922/1964/21, у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 18.03.2021 у справі № 910/15621/19.
Відповідно до ч. 1 - 6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI).
Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру; погодинної оплати.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
Згідно правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2021 року у справі №922/3812/19, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Зважаючи на викладені правові висновки Верховного Суду, суд вправі самостійно з власної ініціативи, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції, дослідивши додані представником позивача докази щодо обсягу послуг, наданих адвокатом,  виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, враховуючи прийняття судом першої інстанції заочного рішення, участь адвоката лише у одному судовому засіданні, принципу співмірності та розумності судових витрат, вважає, що стягнуті з відповідача витрати на професійну правничу допомогу підлягають зменшенню з 15 000, 00 грн до 6 000, 00 грн, що буде обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи.
Разом з тим не ґрунтуються на нормах процесуального права доводи апеляційної скарги щодо покладення судового збору у розмірі 1 342, 00 грн та 1 288, 32 грн на позивача, оскільки судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, як передбачено ч. 1 ст. 141 ЦПК України. Позовні вимоги позивача задоволено, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог не оскаржувалось апелянтом та не було предметом перегляду суду апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.  Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З урахуванням задоволення апеляційної скарги частково та зміни рішення суду першої інстанції, підлягає частковому задоволенню вимога апеляційної скарги ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, пов`язаних зі зверненням відповідача до суду першої інстанції з заявою про перегляд заочного рішення суду першої інстанції, яка була залишена ухвалою місцевого суду без задоволення, та розглядом справи в суді апеляційної інстанції, що підтверджується копіями довіреностей, укладеними між  ТОВ «ФК «Онлайн фінанс»  та адвокатом Юхименко Ю.Ю. (а.с. 46, 81), копіями свідоцтв про право на заняття адвокатською діяльністю Юхименка Ю.Ю, (а.с. 47, 82), копією договору про надання правової допомоги (а.с. 48-50), копією додаткової угоди (а.с. 51), копіями актів прийому-передачі наданих послуг на суми 2 500, 00 грн та 3 000,00 грн (а.с. 53, 85), копіями рахунків на оплату правової допомоги на суми 2 500, 00 грн та  3 000, 00 грн (а.с. 54, 86), копіями платіжних інструкцій на суми 2 500, 00 грн та 3 000, 00 грн (а.с. 55, 87), та з урахуванням принципу співмірності та розумності, обґрунтованості та пропорційності,  заявлений розмір витрат за надання професійної правничої допомоги у розмірі  5 500,00 грн є завищеним, та підлягає зменшенню до 2 000, 00 грн.
Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376 ч. 1 п. 4, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 
                                          П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс»  на розподіл витрат на оплату правничої допомоги задовольнити частково.
Заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 28 лютого 2023 року змінити в частині визначення до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» (код 42254696, адреса: 02094, м. Київ, бульвар Верховної Ради, 34, офіс 511) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) понесені ним витрати по сплаті витрат на професійну правничу допомогу, зменшивши їх розмір з 15 000, 00 (п`ятнадцять тисяч) грн до 6 000, 00 (шість тисяч) грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс»  (код 42254696, адреса: 02094, м. Київ, бульвар Верховної Ради, 34, офіс 511) в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 2 000, 00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.  
Повний текст судового рішення складено 16.08.2023.
Головуючий                                                        Судді :