ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

05 жовтня 2023 року 	м.Суми	

Справа №587/2216/22 
Номер провадження 22-ц/816/920/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Філонової Ю. О. ,  Собини О. І. 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Державний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою імені І.Г. Харитоненка Державної прикордонної служби,
розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Державного ліцею-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою імені І.Г. Харитоненка Державної прикордонної служби,  
на рішення Сумського районного суду Сумської області від 31 березня 2023 року, у складі судді Черних О.М., ухвалене у м. Суми, 

                                                                     в с т а н о в и в:  

30 грудня 2022 року ОСОБА_1 , через свого представника – адвоката Лепишка О.І.,  звернувся до суду з позовом до Державного ліцея-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою імені І.Г. Харитоненка Державної прикордонної служби про стягнення середнього заробітку.
Свої вимоги мотивував тим, що позивач перебуває у трудових відносинах із відповідачем на умовах безстрокового трудового договору та працює на посаді водія автотранспортних засобів відділу матеріального забезпечення. 25 березня 2022 року між позивачем та добровольчим формуванням територіальної громади № 2 Сумської міської територіальної громади укладено контракт добровольця тероборони. Зазначав, що за змістом ст. 119 КЗпП України на час виконання державних і громадських обов`язків, якими є участь у добровольчому формуванні, йому гарантується збереження місця роботи та середнього заробітку. Вказував, що з дати підписання контракту позивач залучався і продовжує залучатися до виконання обов`язків добровольця. 
До 30 серпня 2022 року відповідач сплачував позивачу середній заробіток, однак потім припинив такі виплати. Сума невиплаченого за період з вересня по грудень 2022 року середнього заробітку становить 38653,23 грн, яку просив стягнути з відповідача на свою користь, а також понесені судові витрати.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 31 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з Державного ліцею-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою імені І.Г. Харитоненка Державної прикордонної служби на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з вересня по грудень 2022 року в сумі 38654,10 грн з утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.
Стягнуто з Державного ліцею-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою імені І.Г. Харитоненка Державної прикордонної служби на користь ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 2000 грн.
Стягнуто з Державного ліцею-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою імені І.Г. Харитоненка Державної прикордонної служби на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.
В апеляційній скарзі Державний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою імені І.Г. Харитоненка Державної прикордонної служби, посилаючись на  незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального  права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні  позову у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що з 01 вересня 2022 року, після передислокації ліцею з м. Суми  до м. Хмельницького, трудові відносини між ліцеєм та позивачем фактично були припинені, оскільки місце роботи позивача, яке за ним зберігалося на час увільнення від виконання трудових обов`язків вже не існувало.
Вказує, що позивач не висловив бажання працювати в нових умовах – за місцем дислокації ліцею в м. Хмельницький, а умови трудового договору між ліцеєм та позивачем не передбачали можливість переведення працівника в іншу місцевість разом з ліцеєм, отже підстави для збереження за позивачем середнього заробітку з 01 вересня 2022 року відповідно до ч. 1 ст. 119 КЗпП України відсутні.
Зазначає, що позивачем та командиром добровольчого формування Сумської міської територіальної громади не надано документів, які підтверджують факт виконання ним поставлених командиром завдань сил територіальної оборони у робочий час згідно встановлено в ліцеї розпорядку дня. Натомість, з наданих командиром добровольчого формування Сумської міської територіальної громади графіків чергування  позивача за травень-листопад 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 не залучався до виконання державних або громадських обов`язків цілодобово, здійснював чергування у складі сил територіальної оборони раз в три дні, а отже мав можливість прибувати до ліцею та виконувати свої трудові обов`язки в ті дні, коли він фактично не був залучений до виконання завдань територіальної оборони, а тому відсутні підстави для збереження за позивачем середнього заробітку.
Від представника ОСОБА_1 – адвоката Лепишка О.І. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. Вказує, що у відповідача не було жодних передбачених законом підстав для припинення виплати позивачу середнього заробітку. Вважає, що судом першої інстанції у повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Крім того, просив стягнути на користь позивача з відповідача витрати на професійну правничу допомогу при розгляді апеляційної скарги у розмірі 1000 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову 38653,23 грн не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає  задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що з 25 серпня 2020 року ОСОБА_1 перебуває у трудових відносинах з відповідачем на умовах безстрокового трудового договору, працює на посаді водія автотранспортних засобів відділу матеріального забезпечення (а.с. 7).  
25 березня 2022 року ОСОБА_1 з командиром добровольчого формування № 2 Сумської міської територіальної оборони укладено контракт добровольця територіальної громади, за умовами якого доброволець бере на себе зобов`язання, зокрема, виконувати завдання територіальної оборони в межах відповідної територіальної громади протягом строку дії контракту, відповідно до вимог визначених ЗУ «Про основи національного спротиву», Положенням про добровольчі формування територіальних громад, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 №1449. Контракт укладено строком на 3 роки (п. 5) (а.с. 8).
Відповідно до п. 3 контракту на добровольця, який уклав цей контракт, поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та ст. 119 КЗпП України. 
Наказом начальника Державного ліцея-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою імені І.Г. Харитоненка Державної прикордонної служби України від 29 квітня 2022 року №72-ОС увільнено ОСОБА_1 з 27 квітня 2022 року із збереженням місця роботи, посади, середнього заробітку. Цей наказ прийнято на підставі заяви ОСОБА_1 , копії контракту з добровольчим формуванням. Під час видання цього наказу відповідач керувався положеннями Законів України «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», «Про військовий обов`язок і військову службу», указом Президента України від 29.12.2009 №115/2009 «Про положення про проходження громадянами України військової служби у Державній прикордонній службі», наказом Міністерства оборони України від 07.03.2022 №84, ч. 1 ст. 119 КЗпП України (а.с. 44).
05 листопада 2022 року Державний ліцей-інтернат з посиленою військово-фізичною підготовкою імені І.Г. Харитоненка Державної прикордонної служби звернувся до ДФ №2 СМТГ із запитом про надання копій документів (а.с. 45). На цей запит 11 листопада 2022  року відповідачу надано відповідь (а.с. 46).
Відповідно до графіку чергувань о/с комендантського взводу ОСОБА_1   у період з травня по листопад 2022 року виконував обов`язки у складі добровольчого формування за встановленим графіком у такому режимі: 1 доба (з 08.00 год до 08.00 год.) – чергування, 1 доба – вихідний, 1 доба – резерв (а.с. 46 зв.-49).
Як вбачається з копії повідомлення про переведення на роботу в іншу місцевість (м. Хмельницький) у зв`язку з передислокацією ліцею, ОСОБА_1 не було ознайомлено (а.с. 50).
Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 31 серпня 2022 року проведена державна реєстрація зміни місцезнаходження державного ліцею – інтернату на м. Хмельницький (а.с. 51).
Згідно з довідкою від 27 грудня 2022 року т.в.о командира добровольчого формування №2 Сумської міської ТРО ОСОБА_1 з 25 лютого 2022 року зарахований до членства у добровольчому формуванні та виконує завдання територіальної оборони (а.с. 10).
На момент розгляду справи позивач продовжує виконувати обов`язки у добровольчому формуванні за укладеним контрактом, трудові відносини із відповідачем у нього не припинені.
Відповідно до виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 у період з 11 лютого 2022 року по 31 серпня 2022 року йому виплачувалась заробітна плата (а.с. 14-22).
З вересня 2022 року виплата середнього заробітку позивачу була припинена, що не заперечується сторонами у справі.
Згідно з довідкою Державного ліцею-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою імені І.Г. Харитоненка Державної прикордонної служби від 13 грудня 2022 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за період з лютого по березень 2022 року складає 444,29 грн (а.с. 13).
Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протягом періоду виконання позивачем державних та громадських обов`язків у складі територіальної оборони, оскільки такі обов`язки можуть виконуватися у робочий час, зобов`язаний виплачувати позивачу середній заробіток. Суд вважав, що виплата середнього заробітку з вересня по грудень 2022 року була припинена відповідачем незаконно та за відсутності для цього законних підстав, тому право позивача порушене і підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за період з вересня по грудень 2022 року.
Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.
Згідно з п. 2 ст. 1 Закону України «Про основи національного спротиву» добровольче формування територіальної громади воєнізований підрозділ, сформований на добровільній основі з громадян України, які проживають у межах території відповідної територіальної громади, який призначений для участі у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони в межах території відповідної територіальної громади.
За положеннями ч. 2 ст. 24 вказаного Закону на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до Положення про добровольчі формування територіальних громад, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року №1449 членом добровольчого формування може бути громадянин України віком від 18 років, який проживає на території громади, де діє добровольче формування, пройшов медичний, професійний та психологічний відбір (перевірку) і уклав контракт добровольця територіальної оборони (п. 16 положення).
Форма контакту добровольця територіальної оборони затверджена наказом Міністерства оборони України від 07 березня 2022 року № 84. Відповідно до пункту 3 контракту на Добровольця, який уклав цей контракт, поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та ст.119 Кодексу законів про працю України.
За формою та змістом контракт, який був укладений позивачем з добровольчим формуванням №2 Сумської міської територіальної громади, відповідає затвердженому зазначеним вище наказом.
Наведеними нормами законодавства гарантовано особам, що виконують державні або громадські обов`язки, до яких відносяться і члени добровольчих формувань територіальних громад, збереження місця роботи та середнього заробітку, якщо ці обов`язки можуть здійснюватися у робочий час.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції правильно встановив, що на підставі заяви ОСОБА_1 та копії контракту добровольця територіальної громади відповідачем було видано наказ про увільнення позивача від виконання трудових обов`язків та збереження за ним середнього заробітку
Однак, відповідач припинив з вересня 2022 року виплату позивачу середнього заробітку, незважаючи на підтвердження участі позивача у виконанні державних чи громадських обов`язків у цілодобовому режимі. 
При цьому, матеріали справи не містять та відповідачем не надано суду доказів про видачу ним розпорядчих актів щодо припинення виплати позивачу середнього заробітку . 
Відтак, наказ відповідача від 29 квітня 2022 року № 72-ОС, яким увільнено ОСОБА_1 від роботи зі збереженням місця роботи та виплатою середнього заробітку, залишається чинним.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у відповідача передбачених законом підстав для припинення виплати ОСОБА_1 середнього заробітку.
За встановлених обставин справи та вимог закону колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача з відповідача середнього заробітку у розмірі 38654,10 грн.
Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для збереження за позивачем середнього заробітку з 01 вересня 2022 року у зв`язку зі зміною місцезнаходження ліцею з м. Суми  до м. Хмельницького, що свідчить про фактичне припинення трудових відносини між сторонами, оскільки зміна місцезнаходження юридичної особи не може бути підставою для припинення виплат, оскільки норма ч. 1 ст. 119 КЗпП України не пов`язує гарантію виплати середнього заробітку із перебуванням особи, що виконує державні чи громадські обов`язки у тому ж населеному пункті, де знаходиться роботодавець.
Крім того, відповідно до ч. 9 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» за особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. 
З матеріалів справи вбачається, що заробітну плату позивач отримував на картковий рахунок, тому відповідач не позбавлений можливості здійснювати виплати позивачу з іншої місцевості.
Також, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивач не залучався до виконання державних або громадських обов`язків цілодобово, здійснював чергування у складі сил територіальної оборони раз в три дні, а отже мав можливість прибувати до ліцею та виконувати свої трудові обов`язки відсутні підстави для збереження за ним середнього заробітку, оскільки судом першої інстанції встановлено, що позивач здійснює чергування у складі добровольчого формування за іншим режимом, аніж встановлений робочий час у навчальному закладі, кожного третього дня за встановленим графіком перебуває у резерві.
За встановлених обставин справи та вимог закону колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача з відповідача середнього заробітку у розмірі 38654,10 грн.
Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.  
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року).
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
У зв`язку із відмовою в задоволенні апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити клопотання ОСОБА_1 про стягнення на його користь з відповідача витрат на професійну правничу допомогу за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.
При визначенні розміру витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, колегія суддів виходить з того, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Відповідно до ч. ч. 3-4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в апеляційному суді правнича допомога ОСОБА_1 надавалась адвокатом Лепишко О.І. на підставі укладеного Договору про надання юридичних послуг та правничої допомоги від 15 червня 2023 року та ордеру від 15 червня 2023 року (а.с. 130, 131).
У п. 1.1. вказаного договору сторони домовилися, що адвокат зобов`язався надати клієнту: консультації з питань цивільного права; практична підготовка будь-яких документів з юридичними наслідками,  надання правової допомоги щодо захисту прав та інтересів останнього в Сумському апеляційному суді. 
Вартість послуг адвоката у розмірі 1000 грн (п. 4.1.), оплата підлягає перерахуванню на рахунок адвоката.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до обумовленого у Договорі переліку правничих послуг адвокатом Лепишко О.І. подавався відзив на апеляційну скаргу (а.с. 120, 134).
Згідно з квитанцією № 12787866 від 16 червня 2023 року ОСОБА_1 сплачено за послуги адвоката Лепишко О.І. 1000 грн (а.с. 133).
Враховуючи складність справи та обсяг наданих адвокатом послуг, час, витрачений адвокатом на надання послуг, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з Державного ліцею-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою імені І.Г. Харитоненка Державної прикордонної служби на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі  у розмірі 1000 грн.
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367-369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

                                                    п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Державного ліцею-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою імені І.Г. Харитоненка Державної прикордонної служби залишити без задоволення.
Рішення Сумського районного суду Сумської області від 31 березня 2023 року залишити без змін.
Стягнути з Державного ліцею-інтернату з посиленою військово-фізичною підготовкою імені І.Г. Харитоненка Державної прикордонної служби на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 1000 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.  

Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        Ю. О. Філонова 

                                                                                                   О. І. Собина