ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

26 липня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 160/1549/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
                               суддів:  Божко Л.А., Лукманової О.М.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 )
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.04.2023 року (головуючий суддя Турова О.М.)
в адміністративній справі №160/1549/23 за позовом ОСОБА_1 до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення,- 

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 30.01.2023 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення начальника 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби “ ІНФОРМАЦІЯ_3 ” (тип А) капітана ОСОБА_2 від 08.01.2023 про відмову у перетинанні державного кордону на виїзд з України ОСОБА_1 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_2 .
В обґрунтування позовних вимог вказує, що рішенням відповідача позивачеві протиправно, необґрунтовано та безпідставно відмовлено у перетинанні державного кордону на виїзд з України з посиланням на відсутність підстав на право перетинання державного кордону та ненадання позивачем до паспортного контролю документів, що підтверджують підставу для виїзду за кордон, в той час, як позивач є студентом денно-бюджетної форми навчання Нікопольського фахового коледжу Українського державного університету науки і технологій у зв`язку із чим має відстрочку від призову на строкову військову службу до 01.07.2023р. на підставі ч.8 ст.17 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, що підтверджується записом у посвідченні про приписку до призовної дільниці №12/344-Т03/8, а також згідно з приписами абз.2 ч.3 ст.23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, а всі документи, що підтверджують наведені обставини, були надані позивачем до паспортного контролю, натомість, в оскаржуваному рішенні не зазначено жодної законодавчо визначеної підстави для тимчасового обмеження позивача в праві на виїзд з України у розумінні ч.1 ст.14 Закону України “Про прикордонний контроль”, ст.6 Закону України “Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України” та п.15 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, а також конкретних документів, що підтверджують підставу для виїзду за кордон, які начебто не були надані позивачем.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.04.2023 року позов задоволено. 
Визнано протиправним та скасовано рішення про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, від 08.01.2023р., прийняте начальником 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби “ ІНФОРМАЦІЯ_3 ” (тип А) капітаном ОСОБА_3 , яким ОСОБА_1 відмовлено у перетинанні державного кордону на виїзд з України.
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що у спірному рішенні відсутні конкретно визначений перелік документів, не наданих позивачем для прийняття рішення про пропуск через державний кордон України, а також не зазначено у ньому чіткої (конкретної) причини, через яку у позивача, на думку відповідача, відсутні підстави на право перетинання державного кордону.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Вказує, що станом на час виникнення спірних відносин в Україні діяв воєнний стан та було оголошено загальну мобілізацію, а тому конституційне право громадян України на вільне залишання території України обмежувалось законодавством. Водночас законом передбачена і відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, яка надається, зокрема, здобувачам професійної, фахової перед вищої та вищої освіти, асистентам-стажистам, аспірантам та докторантам, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти. Зазначає, що позивач в силу положень пункту 2-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, таким правом в умовах воєнного стану не наділений.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є громадянином України, що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_3 , виданим органом 1265, 17.12.2021р., а також паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданим органом 1265, 12.11.2021р.
Відповідно до довідки Нікопольського технікуму Національної металургійної академії України від 28.01.2020р. №92 та студентського квитка серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 є студентом Нікопольського технікуму Національної металургійної академії України денно-бюджетної форми навчання (наказ про зарахування №85-с від 20.08.2019р., термін навчання з 01.09.2019р. по 30.06.2023р.).
Згідно з посвідченням про приписку до призовної дільниці №12/344-Гп03/8, виданим 25.02.2020р., ОСОБА_1 взятий на військовий облік призовників Покровським міським ТЦК та СП та приписаний до призовної дільниці ІНФОРМАЦІЯ_5 25.02.2020р., при цьому, відповідно до проставленої у цьому посвідченні про приписку до призовної дільниці відмітки рішенням призовної комісії позивачеві надано відстрочку від призову на строкову військову службу для продовження навчання за ч.8 ст.17 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” до 01.07.2023р. (протокол №6 від 12.11.2021р.) (дійсне до 30.09.2023р.).
08.01.2023р. ОСОБА_1 для перетину державного кордону України на виїзд з України у міжнародному автомобільному пункті “Шегині” було надано до прикордонного контролю наступні документи: 
паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 , виданий органом 1265, 12.11.2021р.; 
посвідчення про приписку до призовної дільниці №12/344-Гп03/8, видане 25.02.2020р.; 
довідку Нікопольського технікуму Національної металургійної академії України від 28.01.2020р. №92; 
студентський квиток серії НОМЕР_4 .
Рішенням про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку, від 08.01.2023р., прийнятим начальником 2 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби “ ІНФОРМАЦІЯ_3 ” (тип А) капітаном ОСОБА_3 , позивачеві відмовлено у перетинанні державного кордону на виїзд з України, з посиланням на те, що у зв`язку із Законом України “Про правовий режим воєнного стану”, Указом Президента України №64/2022 “Про введення воєнного стану в Україні”, а також Закону України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 року” ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду з України, з відсутністю підстав на право перетинання державного кордону, так як вищезазначений громадянин не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон.
Позивач вважає протиправним рішення відповідача про відмову в перетині державного кордону України громадянину України, який досяг 16-річного віку від 08.01.2023р.
Суд першої інстанції позов задовольнив.
 Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини та обставини справи.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 року №1710-VI,  Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року № 3857-XII, норми «Правил перетинання державного кордону громадянами України», що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995р. №57 (у редакції постанови КМУ від 25.08.2010 р. №724.
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною 1 статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Правові основи здійснення прикордонного контролю, порядок його здійснення, умови перетинання державного кордону України визначає Закон України «Про прикордонний контроль» від 05.11.2009 року №1710-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до частин 1 та 2 статті 2 якого прикордонний контроль - державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.
Прикордонний контроль здійснюється з метою протидії незаконному переміщенню осіб через державний кордон, незаконній міграції, торгівлі людьми, а також незаконному переміщенню зброї, наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, боєприпасів, вибухових речовин, матеріалів і предметів, заборонених до переміщення через державний кордон.
Частиною 3 статті 2 Закону України «Про прикордонний контроль» (№1710-VI) встановлено, що прикордонний контроль здійснюється щодо осіб, які перетинають державний кордон (пункт 1) та включає, зокрема, перевірку документів (п.1 ч.4 ст.2 ЗУ №1710-VI).
Згідно із частинами 1, 3 статті 6 Закону України «Про прикордонний контроль» (№1710-VI) перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.
Пропуск осіб через державний кордон здійснюється уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України за дійсними паспортними документами, а у передбачених законодавством України випадках також за іншими документами.
Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про прикордонний контроль» (№1710-VI) паспортні та інші документи громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон, перевіряються уповноваженими службовими особами Державної прикордонної служби України з метою встановлення їх дійсності та приналежності відповідній особі. 
При цьому з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасової відмови особі у перетинанні державного кордону.
Матеріалами справи підтверджується, що за наслідками проведеного паспортного контролю Рішенням відповідача від 08.01.2023 року відмовлено позивачу у перетині державного кордону на виїзд з України (а.с. 16).
Вказану відмову відповідачем аргументовано тим, що позивачу тимчасово обмежено у праві виїзду з України у зв`язку із Законом України «Про правовий режим воєнного стану» (№389-VIII), Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», а також Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (№2102-IX), відсутністю підстав на право перетинання державного кордону, згідно статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (№3543-XII) та Постанови, у зв`язку з ненаданням для паспортного контролю відповідних документів. 
Правовими підставами прийняття цього рішення відповідачем вказано частину 1 статті 14 Закону України «Про прикордонний контроль» (№1710-VI), Закон №389-VIII, Указ №64/2022 та Закон № 2102-IX, Постанова.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що в силу частини 1 статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Наведене кореспондується також з положеннями статті 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» №3857-XII (в редакції, чинні на час виникнення спірних відносин). 
При цьому вказаною статтею також передбачено, що на громадян України, які звернулися з клопотанням про виїзд з України, поширюються усі положення чинного законодавства, вони користуються всіма правами і несуть встановлені законом обов`язки.
Відповідно до статті 64 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону №389-VIII в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. У подальшому відповідними Указами Президента України правовий режим воєнного стану неодноразово продовжувався. 
Відповідно до пункту 2 Указу Президента України №64/2022 військовому командуванню (зокрема, Держприкордонслужбі) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом №389-VIII заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Водночас, згідно з пунктом 3 Указу Президента України №64/2022 у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною 1 статті 8 Закону № 389-VIII.
Отже, право особи на вільний перетин державного кордону України, згідно з положеннями Конституції України та законодавчих норм, може бути обмежено в умовах воєнного стану.
Так, згідно зі статтею 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» №389-VIII (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» №389-VIII в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями (у разі їх утворення) можуть самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати в межах тимчасових обмежень конституційних прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, передбачених указом Президента України про введення воєнного стану, такі заходи правового режиму воєнного стану: 
встановлювати у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, особливий режим в`їзду і виїзду, обмежувати свободу пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також рух транспортних засобів.
Пунктом 8 «Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 №1455 (Порядок №1455,  в редакції, чинній станом на час виникнення спірних відносин) перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
При цьому, статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII (в редакції, чинній станом на час виникнення спірних відносин) визначено, що мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції аналіз вищезазначених норм дає підстави для висновку, що станом момент прийняття відповідачем Рішення від 08.01.2023 року (а.с. 16) в Україні діяв воєнний стан та було оголошено загальну мобілізацію, а тому конституційне право громадян України на вільне залишення території України обмежувалось законодавством.
Пунктами 2 та 12 Правил (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) передбачено, що у випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи. 
У ході перевірки документів під час виїзду з України з`ясовується наявність або відсутність підстав для тимчасового обмеження громадянина у праві виїзду за кордон.
Пунктом 2-6 Правил передбачено, що у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. 
Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах 2-8 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII.
Отже, вказаними нормами право на перетин державного кордону поширено, окрім осіб, перелік яких прямо передбачено пунктами 2-1 та 2-2 цих Правил, і на інших осіб, які є військовозобов`язаними однак не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. 
Водночас, із цього правила встановлено винятки і ці винятки поширено на осіб, визначених, у тому числі, в абзаці 2 частини 3 статті 23 Закону №3543-XII.
Згідно абзацу 2 частини 3 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період не підлягають також: 
здобувачі професійної (професійно-технічної), фахової перед вищої та вищої освіти, асистенти-стажисти, аспіранти та докторанти, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти.
Матеріалами справи підтверджується, що позивач є студентом (згідно довідки Нікопольського технікуму Національної металургійної академії України від 28.01.2020р. №92 та студентського квитка серії НОМЕР_4 ) Нікопольського технікуму Національної металургійної академії України денно-бюджетної форми навчання (наказ про зарахування №85-с від 20.08.2019р., термін навчання з 01.09.2019р. по 30.06.2023р.).
Згідно частини 8 статті 17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» позивачу надано відстрочку від призову на строкову службу до 01.07.2023, що підтверджується записом у Посвідченні про приписку до призовної дільниці №12/344-Т03/8 (відстрочка надана 3-м у м. Покров відділом Нікопольського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки).
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що  надання відстрочки від призову на строкову службу та надання права на перетин державного кордону в умовах воєнного стану є різними за змістом правовими процедурами.
Як наслідок, той факт, що позивач має право на відстрочку від призову на строкову службу під час мобілізації з підстав, передбачених абзацом 2 частини 3 статті 23 Закону №3543-XII та відстрочку від призову на строкову службу до 01.07.2023, що надана 3-м у м. Покров відділом Нікопольського районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки згідно ч.8 ст.17 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - не наділяє позивача правом на перетин кордону для виїзду з України під час введення правового режиму воєнного стану, адже відповідно до положень пункту 2-6 Правил у разі введення на території України воєнного стану право на перетин державного кордону не поширюється серед інших на студентів (денна форма здобуття освіти), яким є позивач (абз.2 ч.3 ст.23 ЗУ 3543-XII).
З огляду на вищевказане суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивач відповідно до наданих документів представнику Держприкордонслужби під час здійснення перетину державного кордону в пункті пропуску «Шегині» дійсно має право на відстрочку від призову на строкову службу, як здобувач освіти відповідно до абз.2 ч.3 ст.23 Закону №3543-XII, однак враховуючи застереження, яке міститься у пункті 2-6 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. №57 (у редакції постанови КМУ від 25.08.2010 р. №724) - здобувачам професійної (професійно-технічної), фахової перед вищої та вищої освіти, асистентам-стажистам, аспірантам та докторантам, які навчаються за денною або дуальною формами здобуття освіти не надано право на перетин державного кордону у разі введення на території України воєнного або надзвичайного стану.
Так, в силу пункту 2-6 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. №57 (у редакції постанови КМУ від 25.08.2010 р. №724), у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану право на перетин державного кордону, крім осіб, зазначених у пунктах 2-1 та 2-2 цих Правил, також мають інші військовозобов`язані особи, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації. Ця норма не поширюється на осіб, визначених в абзацах 2-8 частини 3 статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", а також пункті 2-14 цих Правил.
Дослідивши обставини справи у відповідності до наведених правових норм суд апеляційної інстанції дійшов до переконання, що Рішення відповідача від 08.01.2023 (а.с.16), яким позивачу відмовлено у в перетині державного кордону України, є правомірним.
Зокрема, з Рішення відповідача від 08.01.2023 року вбачається, що у ньому міститься посилання на Закон України №389-VIII, Указ Президента України №64/2022, а також Закон України №2102-IX, як правові підстави тимчасового обмеження громадянина України у праві виїзду з України у зв`язку з відсутністю підстав на право перетинання державного кордону, оскільки вищезазначений громадянин не зміг надати на паспортний контроль документи, що підтверджують підставу для виїзду за кордон.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції, висновки суду першої інстанції про відсутність у Рішенні відповідача зазначення правових підстав для його прийняття є необґрунтованими.
Що стосується ненадання відповідачем інформації щодо конкретного переліку документів для виїзду за кордон, окремо слід звернути увагу на те, що статтею 3 Закону №3857-XII визначено, що перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону.
Відповідно до пункту 2 «Правил перетинання державного кордону громадянами України», що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 р. №57, перетинання громадянами України (далі - громадяни) державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю (далі - пункти пропуску), якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 
1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон;
2) дипломатичний паспорт;
3) службовий паспорт;
4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий);
5) посвідчення особи моряка;
6) посвідчення члена екіпажу.
У передбачених міжнародними договорами або законодавством України випадках перетинання громадянином державного кордону здійснюється також за іншими документами. У такому разі прикордонний контроль здійснюється у порядку, який застосовується під час надання громадянином паспортних документів.
У випадках, визначених законодавством, для перетинання державного кордону громадяни крім паспортних документів повинні мати також підтверджуючі документи.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку, що відповідач не уповноважений визначати конкретний і вичерпний перелік документів для перетину державного кордону оскільки процедури прикордонного контролю, відповідно до частини 1, 2, 4 статті 6 Закону України «Про прикордонний контроль» (№1710-VI) визначено, що перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються лише за умови проходження прикордонного контролю та з дозволу уповноважених службових осіб Державної прикордонної служби України, а у випадках, визначених цим Законом, - посадових осіб Державної прикордонної служби України, якщо інше не передбачено цим Законом.
Початком здійснення прикордонного контролю особи, транспортного засобу, вантажу є момент подання особою паспортного, інших визначених законодавством документів для перевірки уповноваженій службовій особі Державної прикордонної служби України.
Прикордонний контроль вважається закінченим після надання уповноваженою службовою особою Державної прикордонної служби України дозволу на перетинання державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем або після доведення до відома відповідної особи рішення про відмову у перетинанні державного кордону особою, транспортним засобом, вантажем.
Тобто уповноважені службові особи Державної прикордонної служби України під час процедури прикордонного контролю здійснюють лише перевірку документів наданих для перетину державного кордону.
Законодавство України не покладає на відповідача обов`язок ведення вичерпного переліку документів, необхідних для перетину державного кордону. Відповідач не формує державну політику з питань виїзду за кордон громадян України в умовах дії на території України правового режиму воєнного стану.
Тому посилання суду першої інстанції на не визначення відповідачем конкретного та вичерпного переліку документів, необхідних для перетину кордону є необґрунтованим.
Зокрема, виїзд за кордон в період воєнного стану, можливий лише за наявності відповідних документів, що підтверджують підставу, на якій здійснюється перетин кордону під час дії воєнного стану, а також за наявності відповідної довідки та/або відмітки у військово-обліковому документі про наявність у особи відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.
Як наслідок, дослідивши обставини справи у відповідності до наведених правових норм суд апеляційної інстанції вважає, що Рішення відповідача від 08.01.2023, яким позивачу відмовлено у в перетині державного кордону України, є правомірним.
Відповідно до статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору не в повному обсязі дослідив обставини у справі, що призвело до помилкового висновку про можливість задоволення позовних вимог.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.
Вищезазначене є мотивом для врахування судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи відповідача та норми законодавства України, що регулюють дані правовідносини спростовують доводи позивача. 
Доводи апеляційної скарги щодо суті спору спростовують правове обґрунтування, покладене в основу рішення суду першої інстанції, тому можуть бути підставою для його скасування.
Виходячи з результатів апеляційного перегляду не підлягають розподілу витрати у справі.
Керуючись 241-245, 250, 311, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) – задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 07.04.2023  – скасувати. Прийняти нову постанову у справі.
В задоволенні позову ОСОБА_1 до відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 (Військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправним та скасування рішення – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття 26.07.2023 та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів згідно ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
   
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова