ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

10 серпня 2023 року 	м.Суми	

Справа №592/13691/21 
Номер провадження 22-ц/816/1009/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Філонової Ю. О. ,  Рунова В. Ю. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 грудня 2021 року у складі судді Фоменко І.М., ухваленого в м. Суми, 
в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води,
В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року ТОВ «Сумитеплоенерго» звернулося до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що рішеннями виконавчого комітету Сумської міської ради «Про визначення виробників та виконавців послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення в місті Суми» №322 від 20 травня 2011 року і №322 від 18 червня 2019 року ТОВ «Сумитеплоенерго» визнано виробником та виконавцем послуг з централізованого опалення і постачання гарячої води.
ОСОБА_2 і ОСОБА_1 зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 , де користуються послугами з централізованого опалення і гарячого водопостачання, які надаються ТОВ «Сумитеплоенерго», проте вчасно плату за надані житлово-комунальні послуги не здійснюють, в результаті чого виникла заборгованість за період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересень 2021 року в розмірі 72546 грн 95 коп., що включає 23316 грн 96 коп. заборгованості за опалення, 49157 грн 76 коп. – за гаряче водопостачання і 72 грн 23 коп. – внесків за обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії. 
Тому, позивач просив суд стягнути у солідарному порядку із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання в розмірі 72474 грн 72 коп., внески за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії в сумі 72 грн 23 коп., а також 2270 грн 00 коп. судового збору.
Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 грудня 2021 року позовні вимоги ТОВ «Сумитеплоенерго» задоволено. 
Стягнуто у солідарному порядку із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 «Сумитеплоенерго» заборгованість за надані послуги з постачання гарячої води, яка утворилася в період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересень 2021 року, в розмірі 72474 грн 72 коп.
Стягнуто у солідарному порядку із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» внески за обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії в розмірі 72 грн 23 коп.
Стягнуто із ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» в рахунок повернення судового збору 2270 грн 00 коп., у дольовому порядку, по 1135 грн 00 коп. окремо з кожного.
Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми 18 серпня 2022 року заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Титора Р.М. про перегляд заочного рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 грудня 2021 року по справі №592/13691/21 залишено без задоволення.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ТОВ «Сумитеплоенерго» до нього про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що його не було повідомлено про розгляд справи в суді першої інстанції, судових повісток про виклик до суду він не отримував, у зв`язку з чим від був позбавлений можливості подати докази суду. Вказує на те, що він не є ані власником, ані наймачем квартири, а тому не є споживачем послуг, в тому числі з теплопостачання. Посилається і на те, що він фактично не проживав в кв. АДРЕСА_2 , та не отримував послуги, що надавалися позивачем за вказаною адресою. Звертає увагу і на те, що договору про надання послуг він з позивачем не укладав. 
Крім того, вказує на те, що вимога про стягнення заборгованості, що виникла з 01 жовтня 2016 року була заявлена поза межами строків позовної давності. 
       ТОВ «Сумитеплоенерго» подано відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить його залишити без змін, а доводи апеляційної скарги – без задоволення. При цьому вказує на те, що мало місце переривання строків позовної давності, частковим погашення заборгованості за спожиті послуги. Посилається і на те, що відповідач є солідарним боржником, так як був зареєстрованим у вказаному житловому приміщенні. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд першої інстанції встановив, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 (власник), та її діти – син ОСОБА_1 та дочка ОСОБА_3 . Власником особового рахунку (о/р НОМЕР_1 ) за даною адресою є ОСОБА_2 (а.с. 4). 
Рішеннями виконкому Сумської міської ради №322 від 20 травня 2011 року та №322 від 18 червня 2019 року ТОВ «Сумитеплоенерго» визначено виконавцем послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води (а.с.9-11).
Згідно оборотної відомості, за період з 01 жовтня 2016 року по 30 вересня 2021 року відповідачам було нарахована заборгованість на послуги з опалення (лічильник) – 23316 грн 96 коп., гарячого водопостачання – 49157 грн 76 коп., внески за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії – 33 грн 43 коп. внески за зміну вузлів комерційного обліку теплової енергії – 38 грн 80 коп. (а.с. 5-8). 
Доказів погашення боргу відповідачами подано не було. 
Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі належним чином не виконали свій обов`язок щодо оплати послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, а тому право позивача порушене і підлягає захисту.
Згідно з ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Споживач має право, в тому числі, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів, проте, такому право прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (ст. 7 вказано Закону). 
За змістом ч. 1 ст. 9 та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно зі ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» основними обов`язками споживача теплової енергії є, зокрема, додержання вимог договору та нормативно-правових актів і забезпечення безпечної експлуатації систем теплоспоживання.
Частиною 1 статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Пунктами 33, 35 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21 серпня 2019 року за №830 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 08 вересня 2021 р. № 1022), передбачено, що плата виконавцю за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з:
плати за послугу, визначеної відповідно до цих Правил та Методики розподілу, що розраховується виходячи з розміру затвердженого уповноваженим органом тарифу та обсягу її споживання;
плати за абонентське обслуговування, визначеної виконавцем, розмір якої не може перевищувати граничного розміру, встановленого Кабінетом Міністрів України;
плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається окремим договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.
Розрахунковим періодом для оплати спожитої послуги є календарний місяць. Оплата послуги здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиту послугу), якщо інший порядок та строки не визначені договором. За бажанням споживача оплата послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів.
Згідно зі ст. 526  ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується у судовому порядку.
Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).
Судом встановлено та не спростовується відповідачем у доводах апеляційної скарги, власником квартири АДРЕСА_2 є відповідач ОСОБА_2 , на яку і відкрито особовий рахунок за цією адресою. За період з жовтня 2016 року по вересень 2021 року включно плата за користування послугами з централізованого опалення та гарячого водопостачання в повному обсязі не вносилася. 
Колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що право позивача на отримання плати за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання порушені, та підлягають захисту в судовому порядку. 
При вирішенні заявленого ОСОБА_1 клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності, колегія суддів бере до уваги таке. 
Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Частинами 1, 5 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
За змістом ч.ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Тобто, за змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.
Разом з тим, відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.
Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.
Той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції.
Зазначений висновок містить постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року № 200/11343/14-ц.
З огляду на те, що матеріали не містять доказів про повідомлення відповідача ОСОБА_1 про час та місце розгляду справив суді першої інстанції, а тому є правові підстави для розгляду заявленого ОСОБА_1 клопотання про застосування наслідків спливу строків давності апеляційним судом. 
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», що набрав чинності з 02 квітня 2020 року Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 12 такого змісту, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою КМУ від 11 березня 2020 року за №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» установлено з 12 березня 2020 року, що діяв до   24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року. 
Таким чином, беручи до уваги розміри нарахованих позивачем платежів за спожиті послуги за централізоване опалення та гаряче водопостачання за період з березня 2017 року по вересень 2021 року включно, сума боргу, що заявлено в межах строків позовної давності за цими послугами з централізованого теплопостачання становить 23316 грн 96 коп., за гаряче водопостачання – 45164 грн 71 коп., внески за обслуговування вузлів комерційного обліку теплової енергії – 33 грн 43 коп., та внески за зміну вузлів комерційного обліку теплової енергії – 38 грн 80 коп. 
Внесення  коштів на часткове погашення боргу, в розумінні ч. 1 ст. 264 ЦК України не є обставиною, що  свідчить про визнання відповідачами заборгованості за спожиті послуги. 
Колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції про те, що відповідач ОСОБА_1 , який зареєстрований за вказаною адресою, несе солідарний обов`язок разом з власником житлового приміщення – ОСОБА_2 сплачувати послуги за теплопостачання.
Так, ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
Разом з тим, за змістом ст.ст. 319 та 322 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник зобов`язанийутримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Тобто, саме відповідач ОСОБА_2 , як одноособовий власник квартири АДРЕСА_2 несе витрат з утримання належного їй нерухомого майна, в тому числі і за теплопостачання, а тому нарахована заборгованість в сумі 23316 грн 96 коп. підлягає стягненню з ОСОБА_2 .
Щодо стягнення заборгованості за послуги за гаряче водопостачання, то колегія суддів бере до уваги надані відповідачем ОСОБА_1 докази, якими підтверджується, що з 13 вересня 2019 року і по вересень 2021 року він перебував на військовій службі у Збройних Силах України за контрактом, а тому фактично не отримував послуги у вказаний період. 
Неповідомлення власника житлового приміщення про тимчасову відсутність зареєстрованого члена сім'ї – сина ОСОБА_1 , за місцем реєстрації, у зв`язку з проходження військової служби, не є підставою для покладення на ОСОБА_1 солідарного обов`язку несення витрат за надані послуги з гарячого водопостачання в період з жовтня 2019 року по вересень 2021 року в сумі 22720 грн 15 коп., які він фактично не отримував. 
Заборгованості за внесками за обслуговування та зміну вузлів комерційного обліку теплової енергії нарахована в період з березня 2020 року, а тому підлягають стягнення з ОСОБА_2 . 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що на підставі п. 4) ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду належить скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ТОВ «Сумитеплоенерго» задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за послуги з централізованого опалення в сумі 23316 грн 96 коп., заборгованість за послуги з гарячого водопостачання в сумі 22720 грн 15 коп., внески за обслуговування вузлів комерційного обліку енергії в сумі 33 грн 43 коп. та внески за заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії в сумі 38 грн 80 коп., стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь товариства заборгованість за послуги з гарячого водопостачання в сумі 22444 грн 56 коп. 
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Тобто, враховуючи часткове задоволення позовних вимог, а також те, що відповідач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, пропорційно до частки задоволених вимог до кожного із відповідачів за розгляд справи в суді першої інстанції, з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» належить стягнути судовий збір в сумі 1793 грн 91 коп. Компенсувати позивачу за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ судовий збір за розгляд справи в суді першої і сумі 351 грн 14 коп. (пропорційно до частки задоволених вимог до ОСОБА_1 )
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367-369, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 грудня 2021 року скасувати на ухвалити нове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» заборгованість за послуги з централізованого опалення в сумі 23316 гривень 96 копійок, заборгованість за послуги з гарячого водопостачання в сумі 22720 гривень 15 копійок, внески за обслуговування вузлів комерційного обліку енергії в сумі 33 гривні 43 копійки та внески за заміну вузлів комерційного обліку теплової енергії в сумі 38 гривень 80 копійок, а разом 46109 гривень 34 копійки. 
Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» заборгованість за послуги з гарячого водопостачання в сумі 22444 гривні 56 копійок. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» судовий збір в сумі 1793 грн 91 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції. 
Компенсувати Товариству з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України судовий збір за розгляд справи в суді першої і сумі 351 гривню 14 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        Ю. О. Філонова 

                                                                                                   В. Ю. Рунов