ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м  У к р а ї н и

03 серпня 2023 року 	м. Дніпро	справа № 340/595/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Білак С.В. (доповідач),  суддів:  Чабаненко С.В., Юрко І.В.,  розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.04.2023 року (головуючий у першій інстанції (Хилько Л.І.) в адміністративній справі №340/595/23 за позовом ОСОБА_1 до Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області (далі – відповідача), в якому просила: 
- скасувати пункт 11 рішення відповідача від 23.12.2021р. №440 "Про відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок";
- зобов`язати відповідача повторно розглянути клопотання Позивача від 01.10.2021р. (вх.№185 від 01.10.2021р.) про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність;
- зобов`язати відповідача після скасування (припинення) воєнного стану надати Позивачу дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером 3523181200:02:000:9505.
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.04.2023 року відмовлено у задоволені позовних вимог.
Позивач, не погодившись з судовим рішенням, звернулось з апеляційною скаргою в якій посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального та процесуального права просить, рішення скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування скарги зазначено, що предметом адміністративного позову є оскарження пункту 11 рішення Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області від 23 грудня 2021 року N2 440, прийнятого з підстав неподання позивачем погодження землекористувача (1), та зобов`язання вчинити дії, спрямовані на повторний розгляд клопотання позивача щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою (2) і надання дозволу на розроблення проекту землеустрою (3), а тому при розгляді цього спору дослідженню та оцінці підлягають правомірність рішень та дій відповідача при розгляді відповідного клопотання позивача, відповідність вимогам закону підстав для відмови у його задоволенні, викладених в оскаржуваному рішенні Мар`янівської сільської ради від 23 грудня 2021 року № 440.
При розгляді адміністративної справи № 340/595/23 знайшли підтвердження доводи позивача, що відповідач при прийнятті оскаржуваного пункту 11 рішення від 23 грудня 2021 року №440 «Про відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» діяв не у межах і не у спосіб, визначений  ЗК України, прийнявши невмотивоване та безпідставне рішення з підстав не надання  позивачем погодження землекористувача на вилучення частини земельної ділянки, адже як встановлено судом та підтверджено належними та достатніми доказами ОСОБА_1 додала до свого клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою відповідне погодження землекористувача, передбачене статтею 118 ЗК України.
Системний аналіз правових норм ЗК України дає підстави зробити висновок, що визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо, відведення земельної ділянки. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України. Проте, пунктом 11 рішення Мар`янівської сільської ради від 23 грудня 2021 року  № 440 позивачу відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність без зазначення конкретних підстав відмови, визначених частиною 7 статті 118 ЗК України.
Отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність або у користування є лише першою стадією у процедурі вирішення питання про передачу земельної ділянки зацікавленій особі. Натомість, іншим окремим етапом процедури відведення земельної ділянки є рішення про затвердження проекту землеустрою, яке є одночасно рішенням про передачу зазначеної земельної ділянку у власність чи у користування.
Згідно з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц, у дозволі на виготовлення проекту землеустрою визначається лише приблизна площа земельної ділянки та орієнтовне місцезнаходження (наприклад, земельний масив, у межах якого вона буде знаходитись). Конкретизується ж земельна ділянка у проекті землеустрою. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки включає інформацію щодо меж земельної ділянки та інформацію, важливу для визначення можливості використання земельної ділянки у той чи інший спосіб, зокрема перелік обмежень у використанні земельних ділянок; матеріали погодження проекту землеустрою тощо (стаття 50 Закону України «Про землеустрій»). Отже, дозвіл на розробку' проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити земельну ділянку. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати в майбутньому.
У постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 233/3676/19 Велика Палата ь Верховного Суду дійшла висновку, що зміна правового статусу частини земної поверхні, що використовується орендарем на підставі відповідного договору оренди паю, шляхом її визначення на місцевості як земельної ділянки, не свідчить про знищення предмета оренди як можливої підстави для вимоги про розірвання договору оренди (пункт 62). Застосовуючи підхід, викладений у справах № 367/2022/15-ц та № 233/3676/19, Верховний Суд у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 823/106/18 (з посиланням '•'на правові позиції Верховного Суду у постановах від 04 травня 2020 року у справі № 816/1331/17 та від 01 жовтня 2020 року у справі № 120/4116/19-а), дійшов висновку, що поділ земельної ділянки (її частини) не змінює правового статусу новоутворених ділянок як таких, що є частиною об`єкта оренди. Відтак, розпорядження цими земельними ділянками  можливе лише після припинення договору оренди. За таких обставин, договір оренди землі  щодо усієї земельної ділянки, в тому числі й виділеної і поділеної, продовжує залишатись чинним і орендар може зареєструвати свої права на утворений об`єкт, незважаючи на надання згоди на  її вилучення. Відсутність державної реєстрації речових прав на новоутворені земельні ділянки, за умови чинності існуючого договору оренди землі «на земельну ділянку, яку поділено (повністю або в частині), не свідчить про відсутність  перешкод для її відчуження. При цьому письмова згода землевласника (землекористувача), засвідчена нотаріально є лише необхідною частиною документації, що включається до  проекту землеустрою. Проте, передачі у власність чи користування підлягають земельні ділянки, що не обтяжені іншими речовими правами на неї, тобто є вільними.
Відтак, на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою модо відведення певної земельної ділянки достатнім є долучення до клопотання заявника письмової - згоди землевласника (землекористувача), засвідченої нотаріально. Проте, на стадії затвердження проекту землеустрою та передачі її у власність чи користування, бажана до відведення земельна ділянка має бути вільною.
З урахуванням викладених вище висновків Верховного Суду щодо застосування норм права, апелянт критично, ставиться до висновків суду та вважає, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом, не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку. На стадії надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, достатнім є долучення до клопотання позивача нотаріально засвідченої письмової згоди землекористувача як необхідної складової проекту землеустрою. Натомість, припиненим договір оренди землі має бути на стадії прийняття Мар 'київською сільською радою рішення про затвердження проекту землеустрою, яке буде одночасно рішенням про надання земельної ділянки у власність, адже частина 5 статті 116 ЗК України вимагає припинення права користування земельною ділянкою у попереднього користувача саме на стадії надання (передання) земельної ділянки іншій особі у власність (користування), тобто після завершення попередніх стадій щодо отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою, розроблення проекту землеустрою та його погодження, державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.
Від відповідача надійшов відзив на скаргу, в якому просив залишити її без задоволення ,а рішення суду без змін.
В обґрунтування зазначає, що ОСОБА_2 надано погодження на вилучення вищевказаних земельних ділянок на користь конкретних осіб, в тому числі і позивачу. Вищевказана заява (погодження) подано у вигляді ксерокопії, тобто не нотаріально посвідчена або у вигляді нотаріально посвідченої копії. Зазначена заява (погодження землекористувача) має подаватися в нотаріально посвідченій формі і адресована конкретному органу місцевого самоврядування із зазначенням точного найменування. Тобто, у відповідача був відсутній документ, який би підтвердив погодження землекористувача на вилучення земельної ділянки, як це передбачено ст. 118 ЗК України.
Також, земельні ділянки, які знаходяться в оренді ОСОБА_2 за цільовим призначенням відноситься до категорії земель виділених під пасовища. У порушення взятих на себе зобов`язань ОСОБА_2 використовує земельні ділянки для вирощування сільськогосподарських культур, в основному соняшника.
Станом на дату подання даного відзиву Маловисківським районним судом Кіровоградської області розглядаються справи про розірвання трьох договорів оренди, укладених із ОСОБА_2 , відповідно до яких він орендує 3 земельні ділянки з кадастровими номерами: 3523181200:02:000:9505 площею 15,2411 га, 3523181200:02:000:9504 площею 0,6193 га та 3523181200:02:000:9503 площею 11,6787 га.
Відповідно до частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, встановив наступне.
01.10.2021р. ОСОБА_2 , складено нотаріально посвідчену заяву про згоду на вилучення, в т.ч. і на користь позивача, земельної ділянки в розмірі 2,0 га із масиву земельної ділянки, зокрема загальною площею 15,2411 га, кадастровий номер 3523181200:02:000:9505, яка знаходиться за адресою: Новоукраїнський район, Кіровоградська область, власником якої є Мар`янівська сільська рада та яка перебуває в користуванні на умовах договору оренди земельної ділянки від 07.12.2012р. (а.с.21-22).
01.10.2021р. повірений позивача звернувся до відповідача із клопотанням про надання Позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земельної ділянки комунальної власності с/г призначення за кадастровим номером 3523181200:02:000:9505 (а.с.18-20, 23-24).
Пунктом 11 рішення від 23.12.2021р. № 440 "Про відмову у наданні дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок" відмовлено позивачу у задоволенні клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,00 га, у зв`язку з тим, що до заяви не додано погодження землекористувача, що передбачено частиною 6 ст.118 Земельного кодексу України (а.с.31-32).
Відмовляючи в задоволені позовних вимог суд виходив з права постійного користування земельною ділянкою ОСОБА_2 на сьогодні не припинено. Припинення права користування орендованою земельною ділянкою не настає автоматично в силу добровільної відмови від права користування нею. Добровільна відмова є лише підставою для розірвання договору оренди та прийняття власником рішення про припинення права користування земельною ділянкою.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
За змістом статті 13 Конституції України, земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 33 Земельного кодексу України, земельні ділянки, призначені для ведення особистого селянського господарства, можуть передаватися громадянами у користування юридичним особам України і використовуватися ними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства без зміни цільового призначення цих земельних ділянок.
Відповідно до частини 1 статті 121 Земельного кодексу України,   Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району; б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара; г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара; ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара; д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара.
За змістом частини 1 - 4  статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному  частиною першою статті 128  цього Кодексу.
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення.
Відповідно до частини 6, 7 статті 118 Земельного кодексу України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, клопотання подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених  статтею 122  цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених  статтею 122  цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність особи, якій належить право власності на об`єкт нерухомості (жилий будинок, іншу будівлю, споруду), розташований на такій земельній ділянці, або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, які є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
У разі надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади чи орган місцевого самоврядування, що передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених  статтею 122  цього Кодексу, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або з дня повідомлення особою, зацікавленою в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, про замовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у порядку, передбаченому цією частиною, відобразити на картографічній основі Державного земельного кадастру орієнтовне місце розташування земельної ділянки, зазначити дату та номер відповідного рішення, а також майбутнє цільове призначення земельної ділянки. Зазначена інформація оприлюднюється на безоплатній основі на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Тобто, відповідно до статті 118 Земельного кодексу України в редакції на час виникнення спірних правовідносин, порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянам передбачає визначену земельно-правову процедуру, яка включає такі послідовні стадії, як зокрема: 1) подання громадянином клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування щодо отримання земельної ділянки у власність; 2) отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (або мотивовану відмову у його наданні).
Аналіз наведених норм права, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок, свідчить про те, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність, про що вірно зазначено судом першої інстанції. 
При цьому, системний аналіз наведених правових норм дає підстави дійти до висновку про те, що обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови.  Земельним кодексом України  визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.
Зазначений висновок про виключні підстави для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідає висновку в ухвалі Конституційного Суду України від 29 вересня 2015 року № 44-у/2015 (Справа № 2-40/2015), постанові Верховного  суду України від 19.01.2016 року № 21-3690а15 (справа № 824/167/15-а).
Як вбачається з матеріалів справи, 01.10.2021р. повірений позивача звернувся до відповідача із клопотанням про надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земельної ділянки комунальної власності с/г призначення за кадастровим номером 3523181200:02:000:9505
Суд бере до уваги п. 75 постанови Верховного Суду від 17.12.2018р. по справі №509/4156/15-а (адміністративне провадження №К/9901/7504/18), де міститься правовий висновок, у силу якого адміністративний суд під час перевірки правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, повинен надати правову оцінку тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були виявлені суб`єктом владних повноважень для доведення правомірності ("виправдання") свого рішення.
За приписами законодавства відповідний орган, як суб`єкт розпорядження надрами, зобов`язаний навести відповідне мотивування прийнятого рішення відповідно до положень чинного законодавства, особливо, коли має місце несприятливе для особи рішення.
Пунктом 11 рішення від 23.12.2021р. № 440  відмовлено позивачу у надані дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, площею 2,00 га, у зв`язку з тим, що до заяви не додано погодження землекористувача, що передбачено частиною 6 ст.118 Земельного кодексу України.
Як зазначалось, 01.10.2021р. ОСОБА_2 , складено нотаріально посвідчену заяву про згоду на вилучення, в т.ч. і на користь позивача, земельної ділянки в розмірі 2,0 га із масиву земельної ділянки, зокрема загальною площею 15,2411 га, кадастровий номер 3523181200:02:000:9505, яка знаходиться за адресою: Новоукраїнський район, Кіровоградська область, власником якої є Мар`янівська сільська рада та яка перебуває в користуванні на умовах договору оренди земельної ділянки від 07.12.2012р. До відповідача заява подана у вигляді копії, при цьому, не нотаріально посвідчена або у вигляді нотаріально посвідченої копії.
Відповідно до п. "а" ч.1 ст.141 ЗК України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.
Згідно ч.3 ст.142 ЗК України припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.
Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації (ч.4 ст.142 ЗК України).
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.31 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом.
Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.
Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, погодження землекористувача на припинення права користування земельною ділянкою, є лише одним з етапів визначеної Земельним кодексом України процедури вилучення земельної ділянки, яка передбачена ст.149 Земельного кодексу України. 
Відповідно до  інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, що у ОСОБА_2 на підставі договору оренди землі від 07.12.2012р. №б/н (строк дії до 27.02.2024р.) перебуває в користуванні земельна ділянка, загальною площею 15,2411 га, цільове призначення – землі сільськогосподарського призначення, для сінокосіння, кадастровий №: 3523181200:02:000:9505, яка знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Маловисківський район, Великовисківська сільська рада. Власником даної земельної ділянки є Мар`янівська сільська рада (а.с.76-77).
Отже, припинення права користування орендованою земельною ділянкою не настає автоматично в силу добровільної відмови від права користування нею. Добровільна відмова є лише підставою для розірвання договору оренди та прийняття власником рішення про припинення права користування земельною ділянкою.
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 04 травня 2020 року у справі № 816/1331/17, від 12 червня 2020 року у справі № 480/303/19, від 16 лютого 2023 року у справі № 480/1610/21, від 07 березня 2023 року у справі № 480/1612/21.
Таким чином, право постійного користування земельною ділянкою ОСОБА_2 не припинено.
За частиною 5 статті 116 Земельного кодексу України, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Отже, у разі якщо земельні ділянки перебувають у користуванні громадян передаються у власність чи користування відповідним рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Таким чином, оскільки право користування іншою особою на земельну ділянку, на сьогодні не припинено в порядку, визначеному законом, вказаний у рішенні обставини  може бути підставами для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, оскільки відповідач в силу приписів ст. 116, 118 ЗК України, не має право приймати відповідне рішення.
Згідно з вимогами ч. 1  ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу, що і було зроблено позивачем в частині позовних вимог.
Таким чином, відповідач представив належні та допустимі докази обґрунтованості оскаржуваного рішення. На думку суду приймаючи оспорюванні рішення, відповідач діяв з додержанням Земельного кодексу України, зазначене рішення  відповідає вимогам чинного законодавства, а саме ст. 116, 118 ЗК України.
Таким чином, суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволені позовних вимог. 
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому при таких обставинах апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись статями 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.04.2023 року в адміністративній справі №340/595/23 - залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07.04.2023 року в адміністративній справі №340/595/23 за позовом ОСОБА_1 до Мар`янівської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.    

   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      С.В. Чабаненко 

                               суддя                                                                      І.В. Юрко