ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2023 року	Львів	Справа № 500/99/23 пров. № А/857/7650/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.,
суддів:                                                                      Ніколіна В.В., Пліша М.А.,
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року (головуючий суддя: Мандзій О.П., місце ухвалення - м. Тернопіль) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Тернопільській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив:

ОСОБА_1 , 12.01.2023 звернувся із позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 05.12.2022 № 2120401/1-2407-1918.
Обґрунтовує позовні вимоги тим, що 05.12.2022 Головним управлінням ДПC у Тернопільській області прийнято податкове повідомлень-рішення № 2120401/1-2407-1918, яким ОСОБА_1 визначено суму податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2020 рік у розмірі 67915,56 грн. Однак, приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , використовується ним для розведення свиней, як сільськогосподарським товаровиробником, а тому не є об`єктом оподаткування, відповідно до пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 Податкового кодексу України.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року позов задоволено.
Із цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив в апеляційному порядку. Вважає його необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить скасувати рішення суду та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 із 17.12.2018 є власником нежитлового приміщення, свинарник – маточник загальною площею, 1568,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а тому Головним управлінням ДПС у Тернопільській області було сформовано податкове повідомлення рішення № 2120401/1-2407-1918 від 05.12.2022, згідно із пп. 54.3.3 п. 54.3 ст.54 ПК України та відповідно до пп. 266.7.2 п. 266.7 ст. 266 ПК України визначено суму податкового зобов`язання, а саме податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачуваного фізичними особами, які є власниками об`єкту нежитлової нерухомості, податковий період 2020 рік у розмірі 67915,56 грн. 
Зазначає, що позивачем не підтверджено двох умов для звільнення об`єкта нерухомості від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, тому даний об`єкт нерухомого майна не відноситься до об`єктів, визначених пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України, а саме: суб`єкт, який володіє об`єктами нерухомості повинен бути сільськогосподарським товаровиробником; об`єкт нерухомості (будівлі, споруди) повинні використовуватися безпосередньо у сільськогосподарській діяльності таким сільськогосподарським товаровиробником. На думку контролюючого органу, ОСОБА_1 не належить до сільськогосподарських товаровиробників у розумінні норм ПК України. 
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з таких мотивів.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 13.04.2010 зареєстрований як фізична особа-підприємець в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 з 17.12.2018 на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна: свинарник-маточник, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Головним управлінням ДПС у Тернопільській області 05.12.2022 винесено податкове повідомлення-рішення № 2120401/1-2407-1918, яким ОСОБА_1 визначено суму податкових зобов`язань за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, за 2020 рік у розмірі 67915,56  грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки об`єкт нерухомого майна, свинарник-маточник, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який належать позивачу на праві власності, за вимогами ДК 018-2000 віднесений до класу (код 1271) «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» та використовуються в господарській діяльності, тобто фактично є нерухомістю сільськогосподарського товаровиробника, а тому спірний об`єкт нерухомості не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у силу положень пп. «ж» пп. 266.2.2 п. 266.2 ст. 266 ПК України. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Базою оподаткування у відповідності до підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
Підпункт 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України передбачає, що ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Будівлі сільськогосподарського призначення, лісівництва та рибного господарства» (код 1271) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Системний аналіз вищенаведеної норми, надає суду апеляційної інстанції підстави для висновку, що правовою підставою для застосування до особи пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати, відповідно до пункту «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України, є призначення такої будівлі для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, а також особа має бути сільськогосподарським товаровиробником і така будівля не здаються їх власником в оренду, лізинг, позичку.
Аналогічні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2023 року у справі № 380/18104/21.
За визначенням підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми або фізична особа - підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Застереження в підпункті 14.1.235 щодо цілей глави 1 розділу XIV ПК України не означає, що у інших випадках, передбачеих цим Кодексом, термін «сільськогосподарський товаровиробник» має інше змістовне навантаження.
Визначення «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року № 2238-ІІІ, сільськогосподарський товаровиробник - фізична або юридична особа, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власновиробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
Крім того, законодавцем, з метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».
Згідно з абзацом другим статті 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис» від 23 вересня 2008 року № 575-VI виробники сільськогосподарської продукції - юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду у справі № 500/2407/18 постанова від 24 лютого 2020 року.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить об`єкт нерухомого майна: свинарник-маточник, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , відноситься до будівель, призначених для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, що підтверджується свідоцтвом про право на нерухоме майно від 17.12.2018 (а. с. 11-12), витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 149907497 від 17.12.2018 (а. с. 13-14), технічним паспортом на виробничий будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами (а. с. 15-19), технічним паспортом виробничого будинку (а. с. 20), витягом з Реєстру будівель діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва з додатками (а. с. 21-25).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що ОСОБА_2 покликається на те, що, вищенаведений об`єкт нерухомості, щодо якого відповідачем донараховані податкові зобов`язання, використовуються ним у 2020 році виключно для розведення та вирощування різних порід свиней, тобто позивач є сільськогосподарським товаровиробником.
Однак, суд апеляційної інстанції вважає такі покликання позивача є безпідставними, з огляду на таке.
Так, ОСОБА_1 з 13.04.2010 зареєстрований як фізична особа-підприємець в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, номер запису 26460000000016505 (а. с. 56).
Основними видами економічної діяльності діяльності ОСОБА_1 є (а. с. 56):
- 47.59 Роздрібна торгівля меблями, освітлювальними придадами та іншими товарами для дому в спеціалізаваних магазинах (основний);
- 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням;
- 16.23 Виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів;
- 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво;
- 31.09 Виробництво інших меблів;
- 31.02 Виробництво кухонних меблів.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно копії податкової декларації платника єдиного податку – фізичної особи-підприємця за 2020 рік (а. с. 62-64), обсяг доходу за звітний (податковий) період становить – 0 грн. 
Крім цього, відповідно до цієї податкової декларації, видами підприємницької діяльності позивача у звітному періоді (КВЕД) були:
1) 31.02 Виробництво кухонних меблів; 
2) 31.09 Виробництво інших меблів; 
3) 16.10 Лісопильне та стругальне виробництво; 
4) 16.23 Виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів; 
5) 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням; 
6) 47.59 Роздрібна торгівля меблями, освітлювальними придадами та іншими товарами для дому в спеціалізаваних магазинах.
Також, суд апеляційної інстанції зауважує, що у 2020 році, податковий період, за який нараховане податкове зобов`язання, у позивача не був зареєстрований необхідний вид діяльності (КВЕД 01.46 розведення свиней) сільськогосподарського товаровиробника. 
Натомість, такий КВЕД (01.46 розведення свиней) був зареєстрований позивачем лише 02.01.2023 (а. с. 60). 
Тобто, уже після винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Отже, за встановлених обставин, в контексті наведених вимог законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 на праві приватної власності (свинарник-маточник, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ), у 2020 році, податковий період за який нараховане податкове зобов`язання, не використовувалося позивачем безпосередньо для здійснення сільськогосподарської діяльності, зокрема розведення свиней.
Також, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що лише сам по собі факт наявності у власності позивача будівлі призначеної для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності, не може свідчити про ознаку позивача, як сільськогосподарського товаровиробника. 
Таким чином, оскільки ОСОБА_2 не подано й матеріалами справи не підтверджено, що він є сільськогосподарським товаровиробником, а тому позивач не відповідає вимогам, які ставляться до суб`єкта - власника нежитлової нерухомості, для звільнення його від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Крім цього, покликання позивача, що обставини здійснення ним діяльності у сфері сільськогосподарського товаровиробництва у 2020 році, що полягає у розведенні поросят та вирощуванні дорослих свиней, для подальшого забою на бойнях та реалізації м`яса, підтверджуються, зокрема: накладною № 15/10 від 15.05.2020 (а. с. 27), деклараціями про відповідність м`ясної продукції № 101, № 216, № 294 (а. с. 28-30), суд апеляційної інстанції вважає безпідставними. Оскільки, в розумінні пункту «ж» підпункту 266.2.2. пункту 266.2 статті 266 ПК України, такі не можуть бути підставою для застосування до позивача пільги зі сплати податку на нерухоме майно у вигляді звільнення від його сплати.
Враховуючи вищенавдене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити оскільки оскаржуване податкове-повідомлення рішення винесене на підставі та в межах повноважень наданих контролюючому органу, а отже є законними. 
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції задовольняючи позов, допустив невідповідність своїх висновків обставинам справи та неправильно застосував норми матеріального, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України є підставою для скасування судового рішення та прийняття постанови про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст. ст. 311, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд –

постановив:

апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Тернопільській області задовольнити. 
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 30 березня 2023 року у справі № 500/99/23 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. М. Гінда 	
судді	 	В. В. Ніколін 	
 	 	М. А. Пліш