УХВАЛА

28 вересня 2023 року 
м. Київ

справа №580/1452/20
адміністративне провадження № Зв/990/54/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Губської О.А.
суддів: Білак М.В., Мацедонської В.Е.,
за участю:
секретаря судового засідання: Андрійчук Т.В.,
представника Офісу Генерального прокурора, Черкаської обласної прокуратури -  Були Р.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні 
заяву  ОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду від  28 червня 2022 року за виключними обставинами у справі №580/1452/20
за позовом  ОСОБА_1 
до  Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора, Черкаської обласної прокуратури
про  визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,
У С Т А Н О В И В :
І. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
1. ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач), звернувся до суду з адміністративним позовом до Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач-1), Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач-2), Офісу Генерального прокурора (далі - відповідач-3), Черкаської обласної прокуратури (далі - відповідач-4), в якому з урахуванням заяви від 22 вересня 2020 року просив:
1.1. визнати протиправними дії Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора щодо проведення ОСОБА_1 другого етапу атестації - складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням програмного забезпечення та комп`ютерної техніки, які не забезпечують об`єктивність, достовірність та конфіденційність оцінювання результатів іспиту, а також у порушення вимог чинного законодавства (після закінчення робочого часу);
1.2. визнати протиправним та скасувати рішення Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора №283 від 09 квітня 2020 року про неуспішне проходження начальником відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру прокуратури Черкаської області ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;
1.3. визнати протиправним та скасувати наказ прокуратури Черкаської області №123к від 28 квітня 2020 року (із змінами згідно з наказом №222к від 07 липня 2020 року) про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру прокуратури Черкаської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 08 липня 2020 року, підстава рішення кадрової комісії № 2 від 09 квітня 2020 року №283;
1.4. поновити ОСОБА_1 в Черкаській обласній прокуратурі на посаді рівнозначній посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру прокуратури Черкаської області, в органах прокуратури з 08 липня 2020 року;
1.5. стягнути з Черкаської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08 липня 2020 року до винесення рішення у справі.
2. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що з 2002 року проходив службу в органах прокуратури України на різних посадах, остання посада позивача начальник відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру прокуратури Черкаської області. Наказом Генерального прокурора України від 03 жовтня 2019 року №221 затверджено Порядок проходження прокурорами атестації, в якому пунктом 5 закріплено, що предметом атестації є оцінка професійної компетентності прокурора (у тому числі загальних здібностей та навичок); професійної етики та доброчесності прокурора. Так, позивачем успішно складено перший іспит на виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Проте, за наслідками проходження атестації у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, відповідачем прийнято рішення №283 від 09 квітня 2020 року про неуспішне проходження ОСОБА_1 атестації. На думку позивача, вказане рішення є незаконним та таким, що порушує його права та встановлені Конституцією України та законами України гарантії, а відтак підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
2.1. Крім того, позивач звернув увагу, що під час проведення вказаного іспиту (тестування) на загальні здібності та навички постійно відбувалися технічні збої в роботі комп`ютера, які комісією були залишені без уваги.      
2.2. Відповідно до наказу прокуратури Черкаської області № 123к від 28 квітня 2020 року (із змінами згідно з наказом №222к від 07 липня 2020 року) позивача звільнено на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" на підставі рішення кадрової комісії №2 від 09 квітня 2020 року №283.
2.3. Позивач зазначає, що у оскаржуваному наказі відсутні правові підстави звільнення, оскільки передбачені пунктом 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" підстави для звільнення у вигляді реорганізації чи ліквідації Генеральної прокуратури України не відбулося, а мало місце лише її перейменування на Офіс Генерального прокурора.
3. Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора щодо проведення ОСОБА_1 другого етапу атестації - складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням програмного забезпечення та комп`ютерної техніки, які не забезпечують об`єктивність, достовірність та конфіденційність оцінювання результатів іспиту, а також у порушення вимог чинного законодавства (після закінчення робочого часу).
3.1. Визнано протиправним та скасовано рішення Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора №283 від 09 квітня 2020 року про неуспішне проходження начальником відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру прокуратури Черкаської області ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.
3.2. Визнано протиправним та скасовано наказ прокуратури Черкаської області №123к від 28 квітня 2020 року (із змінами згідно з наказом №222к від 07 липня 2020 року) про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру прокуратури Черкаської області та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з 08 липня 2020 року, підстава рішення кадрової комісії №2 від 09 квітня 2020 року №283.
3.3. Поновлено ОСОБА_1 в Черкаській обласній прокуратурі на рівнозначній посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру прокуратури Черкаської області, в органах прокуратури з 08 липня 2020 року.
3.4. Зобов`язано Офіс Генерального прокурора розглянути питання щодо проведення (з визначенням дати та часу) ОСОБА_1 наступного етапу атестації співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності, з виконанням письмового завдання для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками.
3.5. Стягнуто з Черкаської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 194 473,64 грн, з вирахуванням при виплаті встановлених податків та зборів.
3.6. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць в сумі 35 358,84 грн, з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів допустити до негайного виконання.
3.7. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Офісу Генерального Прокурора судовий збір в сумі 1 681,60 грн та з Черкаської обласної прокуратури судовий збір в сумі 840,80 грн. 
3.8. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
4. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року змінено рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року. Викладено абзаци п`ять, вісім, дев`ять резолютивної частини рішення наступним чином:      
4.1. "Поновити ОСОБА_1 в Черкаській обласній прокуратурі на рівнозначній посаді начальника відділу нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних провадженнях та інших заходів примусового характеру прокуратури Черкаської області, в органах прокуратури з 09 липня 2020 року.
4.2. Стягнути з Черкаської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 192 866,40 грн, з вирахуванням при виплаті встановлених податків та зборів.
4.3. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку у межах суми стягнення за один місяць в сумі 35066,62 грн, з вирахуванням при виплаті встановлених податків і зборів допустити до негайного виконання."
4.4. В іншій частині рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року залишено без змін.
5. Суди дійшли висновку, що оскаржуване рішення Другої кадрової комісії не може вважатися обґрунтованим та законним, оскільки комісією не було надано оцінку усім обставинам, які передували прийняттю цього рішення, зокрема і обставинам, які зазначав позивач у заяві від 04 березня 2020 року про надання йому права на складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності з використанням комп`ютерної техніки.
6. Верховний Суд постановою від 28 червня 2022 року скасував рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора, Черкаської обласної прокуратури про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії відмовив.
7. Ухвалюючи постанову про відмову у задоволенні позову, Верховний Суд дійшов висновку, що оскаржуване позивачем рішення кадрової комісії є обґрунтованим, мотивованим, містить посилання на нормативно-правові акти, обґрунтування щодо набрання позивачем за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки 78 балів, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту, а тому підстави для його скасування відсутні. Твердження позивача про те, що під час проходження ним тестування виникали проблеми з комп`ютерною технікою та програмним забезпеченням є безпідставними, оскільки не підтверджені належними доказами. Відповідачем обґрунтовано визначено звільнення позивача на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру" з підстав, передбачених підпунктом 2 пункту 19 розділу II "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-IX, оскільки пов`язане, зокрема, з наявністю рішення другої кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором.
ІІ. ПРОВАДЖЕННЯ ЗА ВИКЛЮЧНИМИ ОБСТАВИНАМИ
8. 13 квітня 2023 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд постанови Верховного Суду від 28 червня 2022 року за виключними обставинами з підстави, визначеної п. 1 ч. 5  ст. 361 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -  КАС України).
9. Заява обґрунтована тим, що Рішенням Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2023 від 01.03.2023 (надалі - рішення № 1-р(ІІ)/2023) визнано неконституційним пункт 6 розділу 2 «Прикінцеві І перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури №113-IX від 19 вересня 2019 року.
9.1. Згідно вказаного п. 6: «З дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру".
9.2. Враховуючи те, що положення Закону №113-ІХ, на підставі якого позивач був персонально попереджений про звільнення визнано неконституційним, він вважає, що отримав право на звернення з даною заявою про перегляд постанови Верховного суду від 28.06.2022 по справі №580/1452/20, у зв`язку з виключними обставинами.
10. З уваги на Рішення  Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2023 від 01.03.2023 і викладені в ньому мотиви, ОСОБА_1 просить переглянути постанову Верховного Суду від 28 червня 2022 року у справі №580/1452/20 за виключними обставинами, відтак скасувати цю постанову суду касаційної інстанції, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги
11. Ухвалою від 18 квітня 2023 року Верховний Суд відкрив провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 28 червня 2022 року у справі №580/1452/20 та ухвалою від 17 липня 2023 року призначив справу до розгляду в судовому засіданні на 01 серпня 2023 року о 14:30 год.
12. На підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 20 липня 2023 року №1165 проведено повторний автоматизований розподіл цієї справи між суддями у зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Шевцової Н.В. (рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 18 липня 2023 року №13), що унеможливлює її участь у розгляді цієї справи.
13. Ухвалою від 24 липня 2023 року Верховний Суд прийнято заяву ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 28 червня 2022 року у справі №580/1452/20 до  свого провадження.
13.1. Справу призначив до розгляду в судовому засіданні на 28 серпня 2023 року об 11:30 год.
14. 28 серпня 2023 року усною ухвалою Суду від 28 серпня 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, розгляд справи відкладено на 28 вересня 2023 року на 14:30 год.
15. Офісом Генерального прокурора  та Черкаською обласною прокуратурою надіслано відзиви на заяву позивача про перегляд судового рішення за виключними обставинами, у яких просили у задоволенні заяви позивача відмовити повністю та залишити в силі постанову Верховного Суду від 28 червня 2022 року у справі №580/1452/20.
16. За доводами відповідачів, рішення Конституційного Суду України не має ретроактивної дії та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце після його ухвалення, тому воно не може мати вплив на спірні правовідносини, що виникли до його ухвалення, та на остаточне рішення Верховного Суду в цій справі.
17. Позивач у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі.
18. З урахуванням положень  статті 205 Кодексу адміністративного судочинства України,  клопотання позивача про розгляд заяви за його відсутності, а також думки представника відповідачів, Суд визнав можливим здійснювати розгляд заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами за відсутності вказаної особи.
19. Представник Офісу Генерального прокурора та Черкаської обласної прокуратури заперечував проти задоволення заяви позивача про перегляд рішення суду за виключними обставинами.
ІІІ. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
20.  Положеннями частини першої  статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України  встановлено, що судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто, зокрема, за виключними обставинами.
21. Відповідно до пункту 1 частини п`ятої  статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України  підставами для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами є встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.
22. Частиною шостою  статті 361 Кодексу адміністративного судочинства України  встановлено, що при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
23. Відповідно до частини першої  статті 365 КАС України  заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 2 частини п`ятої  статті 361 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення.
24. Заява про перегляд судових рішень судів апеляційної і касаційної інстанцій з підстав, зазначених у частині першій цієї статті, якими змінено або скасовано судове рішення, подається до суду тієї інстанції, яким змінено або ухвалено нове судове рішення (частина друга  статті 365 КАС України).
25. Заявник визначає підставою для перегляду ухваленого у цій справі судового рішення наявність виключної обставини, передбаченої п. 1 ч. 5  ст. 361 КАС України, а саме, встановлену Конституційним Судом України неконституційність (конституційність)  закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.
26.  Так,  Рішенням Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2023 від 01.03.2023  визнано неконституційним пункт 6 розділу 2 «Прикінцеві І перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» №113-IX від 19 вересня 2019 року, відповідно до якого «з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини першої статті 51 Закону України "Про прокуратуру».
27. У спірному випадку постановою Верховного Суду від 28 червня 2022 року, яку просить переглянути заявник у зв`язку з виключними обставинами, скасовано рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 28 грудня 2020 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2021 року та ухвалено нову постанову, якою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Другої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур Офісу Генерального прокурора, Офісу Генерального прокурора, Черкаської обласної прокуратури про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії відмовлено.
28. Тобто, постанова Верховного Суду від 28 червня 2022 року, щодо перегляду якої за виключними обставинами звернувся ОСОБА_1 , є судовим рішенням, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, відповідно воно не підлягає примусову виконанню, тому - у значенні пункту 1 частини п`ятої  статті 361 КАС України  - не може переглядатися за виключними обставинами.
29. Зокрема, об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду розглядала зазначене питання в аспекті того, які судові рішення можуть переглядатися за виключними обставинами із указаної нормативної підстави. Так,  у постанові від 19 лютого 2021 року у справі №808/1628/18 об`єднана палата Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в цьому зв`язку висловила позицію, згідно із якою судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог не передбачає можливості його примусового виконання й тому не може вважатися "не виконаним" у розумінні пункту 1 частини п`ятої  статті 361 КАС України, а значить не може переглядатися за виключними обставинами з указаної нормативної підстави. У цій постанові також значиться, що рішення Конституційного Суду України не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при вирішенні спору, адже на час виникнення спірних правовідносин і на час прийняття рішення суду першої інстанції положення відповідної норми були чинними та підлягали застосуванню.
30. Аналогічна позиція щодо застосування приписів пункту 1 частини п`ятої  статті 361 КАС України  підтримана об`єднаною палатою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду в ухвалах від 21 грудня 2022 року в справі №140/2217/19 та від 22 грудня 2022 року в справі №805/1312/16-а.
31. Такий же підхід Верховний Суд застосував і під час розгляду заяв про перегляд за виключними обставинами судових рішень у справі №600/1450/20-а (ухвала від 13 квітня 2023 року), у справі №200/5229/20-а (ухвала від 27 квітня 2023 року) та у справі №420/1255/21 (ухвала від 03 травня 2023 року).
32. Також Суд зауважує, що згідно з ч. 2  ст. 152 Конституції України  закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають  Конституції України  або якщо була порушена встановлена  Конституцією України  процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
33. Конституційний Суд України у Рішенні від 24.12.1997 № 8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності  Конституції України  (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій), вказав про те, що: «частина друга  статті 152 Конституції України  закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.».
34. У Рішенні від 30.09.2010 № 20-рп/2010 у справі за конституційним поданням 252 народних депутатів України щодо відповідності  Конституції України  (конституційності)  Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 8 грудня 2004 року № 2222-IV  (справа про додержання процедури внесення змін до  Конституції України) Конституційний Суд України зазначив про те, що:  «незалежно від того, наявні чи відсутні в рішеннях, висновках Конституційного Суду України приписи щодо порядку їх виконання, відповідні закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані за цими рішеннями неконституційними, не підлягають застосуванню як такі, що втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.».
35. Тобто, рішення Конституційного Суду України не має ретроспективної (ретроактивної) дії та поширюється лише на правовідносини, які виникли після його ухвалення.
36. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України № 1-р(ІІ)/2023 від 01.03.2023, пункт 6 розділу 2 «Прикінцеві І перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури №113-IX від 19 вересня 2019 року, визнаний неконституційним, втрачає чинність з дня  ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Встановлена Конституційний Судом України неконституційність (конституційність)  закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення передовсім як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням у справі.
37. Дещо схожий підхід до перегляду судових рішень за виключними обставинами з мотивів встановленої Конституційним Судом України неконституційності (конституційності) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, раніше висловила також Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постанові від 18 листопада 2020 року в справі №4819/49/19. З уваги на текстуальний виклад пункту 1 частини третьої  статті 459 Кримінального процесуального кодексу України  (в якому немає застереження "якщо рішення суду ще не виконане") - на підставі якого у справі №4819/49/19 і розглядалося питання про можливість перегляду остаточного судового рішення за виключними обставинами - в цій постанові акцентується на тому, що встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, має значення, перш за все, як рішення загального характеру, яким визначається правова позиція для вирішення наступних справ, а не як підстава для перегляду справи із ретроспективним застосуванням нової правової позиції і зміни таким чином стану правової визначеності, вже встановленої остаточним судовим рішенням.
38. Таким чином, дотримуючись окресленої правової позиції Верховного Суду щодо перегляду судових рішень, які набрали законної сили, з підстави, визначеної пунктом 1 частини п`ятої  статті 361 КАС України, Суд у цій справі виходить із того, що постанова Верховного Суду від 28 червня 2022 року, щодо перегляду якої за виключними обставинами звернувся ОСОБА_1 , є судовим рішенням, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог, відповідно це судове рішення не підлягає примусову виконанню, тому - у значенні пункту 1 частини п`ятої  статті 361 КАС України  - не може переглядатися за виключними обставинами.
39. Із наведених мотивів необхідно також зауважити, що пункт 6 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" від 19 вересня  2019 року №113-IX, який визнаний неконституційним  Рішенням Конституційного Суду України від 01 березня 2023 року №1-р(II)/2023, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, що, своєю чергою, має значення для вирішення наступних справ та не може бути підставою для перегляду (зміни) правової позиції суду в спорі, щодо якого постановлене остаточне судове рішення.
40. Відповідно до пункту 1 частини четвертої  статті 368 КАС України  за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.
41. За частиною першою  статті 369 КАС України  у разі відмови в задоволенні заяви про перегляд рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд постановляє ухвалу.
Керуючись статтями  359,  361,  368,  369 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд-
У Х В А Л И В :
Відмовити у задоволенні заяви  ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами постанови Верховного Суду від 28 червня 2022 року у справі №580/1452/20  .
Постанову Верховного Суду від 28 червня 2022 року у справі №580/1452/20  залишити в силі.
Ухвала набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Повне рішення складене та підписане 28 вересня 2023 року.

Головуючий                                                                                О. А. Губська

Судді                                                                                          М. В. Білак

                                                                                          В. Е. Мацедонська