ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/992/23	Головуючий по 1 інстанції	
Справа № 704/14/20 Категорія: 310040000 	Єщенко  О. І. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       03 серпня 2023 року Черкаський апеляційний суд  в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого                        Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )         
Суддів                        Василенко Л.І., Карпенко О.В.
       Секретар        Мунтян К.С.

учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ;
відповідач - ОСОБА_2 ;
третя особа - Відділ служби у справах дітей Тальнівської міської ради;
особа, яка подає апеляційну скаргу - представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Ткаченко О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси в режимі відео конференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Ткаченка Олександра Миколайовича на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2023 року, постановлене під головуванням судді Єщенка О.І. у залі № 5 Уманського міськрайонного суду Черкаської області 28.04.2023 року о 15 год. 45 хв., повний текст рішення складений 08.05.2023 року, у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ служби у справах дітей Тальнівської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на неповнолітню дитину, -
в с т а н о в и в :

 
       11.01.2020 року   ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позивач просила позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кобринова Гребля, Тальнівського району, Черкаської області, батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кобринова Гребля, Тальнівського району, Черкаської області, зареєстрованого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на її, ОСОБА_1 , користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , в розмірі 1/4 частки його заробітку, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, з дня пред`явлення позову.
       Позовна заява мотивована тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.09.2012 року. Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       19.12.2013 року спільне проживання припинилося по причині взаємного непорозуміння та різних поглядів на життя.
       27.05.2014 року шлюб між сторонами було розірвано Тальнівським районним судом Черкаської області і малолітній ОСОБА_3 залишився проживати з матір?ю. 
       Зазначається, що як з моменту народження сина ОСОБА_3 , так і з моменту припинення спільного проживання та в послідуючому розірванні шлюбу, відповідач ОСОБА_2 повністю ухилився від участі у виконанні свої обов`язків по вихованню сина.
       Так, коли їх син ОСОБА_3 відвідував дитячий садочок № 4 «Світлячок» в м. Тальне з 2015 року по травень 2019 року, відповідач жодного разу не зустрічався з вихователями сина, не цікавився станом його здоров`я, не купував іграшок, одежі та продуктів харчування, не відвідував у дитячому садочку свята, у яких брав участь син, батьківські збори в дитячому садочку також не відвідував. 
       04.12.2019 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з громадянином ОСОБА_5 і змінила прізвище на ОСОБА_1 .
       Відповідач ОСОБА_2 від виконання свої зобов`язань перед своїм сином повністю самоусунувся і не забезпечив свого сина будь-якою допомогою у його догляді, вихованні, харчуванні, медичному догляді та лікуванні, що негативно впливало на фізичний розвиток їх дитини. 
       Позивач вказує, що відповідач не спілкувався з своєю дитиною та не виявляв інтересу до його внутрішнього світу, не спілкується з сином ні по телефону, ні з допомогою будь-якої іншої переписки, не возив його влітку на оздоровлення до моря за рекомендаціями лікарів, не створював умов для його життя та здобуття освіти, чим вона вважає, свідомо ухилився від свого обов`язку по вихованню та утриманню своєї дитини.
       В утриманні та вихованні сина за необхідності позивачу допомагали її батьки, з якими вона спільно проживає. Мати відповідача жодного разу не поцікавилась як станом здоров`я, так і фізичним та духовним життям свого внука, та не намагалася з ним навіть спілкуватися. При цьому, бабуся також проживає в м. Тальне і мала таку можливість, вказує позивач. 
       З вересня 2019 року ОСОБА_3 відвідує Тальнівську школу № 2. 
       Позивач ОСОБА_1 у позові посилається, що відповідач ОСОБА_2 не збирав сина до школи, не прийшов на перший дзвінок, протягом усього часу навчання сина у школі не цікавився. Декілька разів відповідач зустрічався з сином по 20 хвилин у період з 2014 року по даний час, що позивач вважає, не свідчить на систематичність його участі у вихованні сина. 
       Позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав відповідає виключно інтересам дитини, вважає позивач ОСОБА_1 .
       Орган опіки і піклування Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області вважає за доцільне позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       Після розірвання шлюбу з відповідачем, ОСОБА_1 не зверталася в суд з позовом про стягнення аліментів, так як він надавав матеріальну допомогу добровільно, але в даний час вирішила ставити питання про стягнення з відповідача аліментів в примусовому порядку на утримання сина до повноліття. 
       Наскільки відомо позивачу, відповідач ОСОБА_2 на даний час перебуває у шлюбі та має іншу дитину, його стан здоров`я та матеріальне забезпечення є задовільним, він є працездатним та може працювати, що надає йому можливість сплачувати аліменти у визначеному законом розмірі, вказує позивач.
       Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
       Позбавлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав щодо сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (актовий запис про народження за № 42 від 27 березня 2013 року, зроблений Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тальнівського районного управління юстиції у Черкаській області).
       Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти у розмірі 1/6 частки всіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 11 січня 2020 року.
       Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.
       Допущено негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
       Роз`яснено, що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.
       Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 через свого представника адвоката Ткаченка О.М. оскаржив рішення суду першої інстанції в частині позбавлення батьківських прав до суду апеляційної інстанції.
       В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує, що оскаржуване рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
       Апеляційна скарга мотивована тим, що, задовольняючи вимоги позивача про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд першої інстанції не врахував батьківські обов`язки та виключної міри, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька, так і для дитини, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дитини.
       Скаржник вказує, що та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається мати, не свідчить про те, що батько дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками, а навпаки надавав, надає та бажає надавати матеріальну допомогу на утримання сина.
       Скаржник вважає, суд першої інстанції помилково поклав в основу рішення висновок Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Уманської міської ради Черкаської області щодо порушення клопотання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , оскільки вказаний висновок ґрунтується лише на поясненнях позивача, які фактично зводяться до того, що відповідач не спілкується з сином та не допомагає матеріально.
       В апеляційній скарзі зазначається, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що поведінка відповідача дає підстави вважати, що останній нехтує інтересами дитини та прийняв рішення про позбавлення його батьківських прав відносно сина, так як позбавлення його батьківських прав необхідно розглядати, як крайній захід сімейно-правового характеру, який застосовується до батьків, що не забезпечують належного виховання своїх дітей.
       Під час розгляду справи не було встановлено фактів злісного нехтування відповідачем ОСОБА_2 своїми батьківськими обов`язками щодо малолітнього сина, а також те, що він активно заперечує проти позбавлення батьківських прав, оскільки обставини цієї справи не свідчать про злісне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. 
       В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Ткаченко О.М. просить рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28.04.2023 року у справі № 704/14/20 в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , - скасувати та постановити нове рішення, яким в частині вимог позову щодо позбавлення батьківських прав відмовити.
       14 червня 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - адвоката Гребенюка С.А. надійшов відзив на апеляційну скаргу.
       У відзиві зазначається, що рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28.04.2023 року є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам закону.
       На думку позивача та його представника, позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав щодо сина є виправданим, оскільки зібрані та досліджені докази підтверджують ухилення відповідача від виконання визначених чинним законодавством батьківських обов`язків та небажання їх виконувати.
       Про наведене свідчить, у тому числі, і поведінка відповідача під час розгляду справи в суді, оскільки останній жодного разу навіть не намагався зустрітися та поспілкуватися із сином.
       Відзив мотивований тим, що винна поведінка відповідача в даному випадку очевидна, вважає представник позивача, оскільки сам відповідач в судовому засіданні повідомив суду лише про одну причину неможливості приймати участь у вихованні дитини, в тому числі, й в простому спілкуванні, у зв`язку з тим, що він проживає не в м. Тальне, а у м. Кам`янка Черкаської області, що є абсурдним, враховуючи різні можливості, які існують на сьогоднішній день.
       На думку позивача, суд першої інстанції, ухвалюючи законне рішення у даній справі, вірно вказав, що саме по собі заперечення відповідачем факту позбавлення батьківських прав не достатньо для відмови у задоволенні позову. Оскільки при розгляді справи суд взяв до уваги те, що відповідач не заперечує сам факт невиконання ним батьківських обов`язків, як після розірвання шлюбу з позивачем, так і після подання даного позову до суду, з чим погоджується позивач та представник позивача. 
       У відзиві представник ОСОБА_1 - адвокат Гребенюка С.А. просить залишити рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28.04.2023 року у справі №704/14/20 без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 - без задоволення.
       Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін та їх представників, представника третьої особи, які надали пояснення суду в режимі відео конференції, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
       Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , а тому рішення суду першої інстанції в іншій частині вимог щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, судом апеляційної інстанції не перевіряється та не переглядається відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України, оскільки не оскаржується сторонами у справі.
       Згідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення чи змінити його.
       Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду, викладеним у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; порушення норм процесуального або неправильне застосування норм матеріального права.
       Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
       Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.
       Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не заперечує сам факт невиконання ним батьківських обов`язків, як після розірвання шлюбу з позивачем, так і після подання позову до суду позивачем.
       Суд першої інстанції акцентував увагу на тому, що відповідач ОСОБА_2 своїми показами у судовому засіданні підтвердив, що не звертався у Службу у справах дітей та/або до суду для визначення способів його участі у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання, тощо), місце та час їхнього спілкування.
       Суд першої інстанції вказав, що відповідачем ОСОБА_2 не надано суду доказів того, що позивач будь-яким чином перешкоджає його спілкуванню із сином, виконанню відповідачем обов`язків по його вихованню у будь-який час.
       В цілому, суд першої інстанції дійшов до висновку, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, взагалі не спілкується з дитиною, не дає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, що у повній мірі свідчить про ухилення ОСОБА_2 від виконання своїх обов`язків, і це його усвідомлена позиція, пославшись лише на твердження позивача.
       Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновки суду першої інстанції не повністю відповідають обставинам справи та вимогам закону, так як судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції , виходячи з наступного.
       Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
       Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
       Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
       Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції сторони з 01.09.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі та шлюб між ними було розірвано, що підтверджується рішенням Тальнівського районного суд Черкаської області від 27.05.2014 року (а. с. 29, т. 1).
       Згідно даних свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 27 березня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тальнівського районного управління юстиції у Черкаській області, ІНФОРМАЦІЯ_5 народився ОСОБА_3 (актовий запис за № 42). Його батьком є - ОСОБА_2 , а матір?ю є - ОСОБА_1 (а. с. 26, т. 1). 
       Із даних довідки № 2106 від 06.11.2019 року, виданої Виконавчим комітетом Тальнівської міської ради вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована у АДРЕСА_2 , та згідно з паспортними даними до складу сім`ї входять: син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 23, т. 1).
        04.12.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уклала шлюб з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Прізвище чоловіка після укладення шлюбу - ОСОБА_5 , дружини - ОСОБА_1 (а. с. 52, т. 1), що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 04.12.2019 року Уманським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області серії НОМЕР_3 .
       Відповідно до Акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 , проживаючої в АДРЕСА_2 , затвердженого начальником служби у справах дітей Тальнівської райдержадміністрації Черкаської області 10.12.2019 року, склад сім`ї: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; дідусь - ОСОБА_9 , бабуся - ОСОБА_10 . Житлове приміщення площею 118 м?. Санітарний стан житлового приміщення зразковий. 
       У сім`ї ж всі необхідні меблі. Загальний дохід сім`ї 5000 грн. Взаємовідносини сім`ї доброзичливі. Мама ОСОБА_1 працювала в Польщі 3 роки, на даний час в м. Тальному з дитиною. Мати веде нормальний спосіб життя, займається належним чином вихованням дитини. Взаємовідносини з дитиною доброзичливі. Батько ОСОБА_2 з дитиною не спілкувався останніх 4 місяці, матеріально не допомагає.
       Орган опіки та піклування Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області у своєму висновку № 02-27/Р-242 від 13.12.2019 року порушив клопотання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно його дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 55, т. 1).
       Станом на час розгляду справи в суді місце проживання позивача ОСОБА_1 та малолітнього ОСОБА_3 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи від 23.07.2021 року та довідкою відділу ЦНАП № 2741 від 16.12.2021 року.
       Квартира АДРЕСА_4 належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
       Згідно даних акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 , яка проживає в АДРЕСА_3 , затвердженого начальником відділу служби у справах дітей Тальнівської міської ради 25.11.2021 року, склад сім`ї: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_9 . Умови проживання зразкові, є всі необхідні меблі та побутова техніка. У ОСОБА_3 є окрема кімната з усіма необхідними меблями. Мати ОСОБА_1 належним чином виконує батьківській обов`язки, займається вихованням та навчанням дітей.
       Відповідно до характеристики на учня 3-В класу Тальнівської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 2, датованої 20.12.2021 року, за підписом класного керівника ОСОБА_13 та виконуючої обов`язки директора шкоди ОСОБА_14 , ОСОБА_3 у навчальній діяльності виявляє старанність та працездатність. На уроках буває активним, хоча часто відволікається. Вміє читати та переказувати текст. Творчі завдання пише з допомогою дорослих, адже йому ще важко висловити власну думку з певної теми. З усіх навчальних предметів найбільше любить математику. При розв`язуванні задач, логічно обґрунтовує думку. Співпрацюючи в групі, виявляє активність під час роботи, яка йому подобається. Із задоволенням виконує інші види діяльності: поливає вазони, допомагає іншим у підготовці до уроків. У стосунках з однокласниками спокійний та уважний, виявляє доброзичливість. Батько навчально-виховним процесом не цікавиться.
       При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
         Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
       Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
       На рівні внутрішнього законодавства України принцип врахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з приписами яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.
       При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
       Взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване зазначеним положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв?язки дитини з її сім?єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім?я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім?ї.
       Суд має встановити справедливий баланс між різними конкуруючими правами. Роблячи це, потрібно переконливо аргументувати свої рішення і забезпечити процесуальну справедливість усього процесу.
       У якості правових підстав позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач ОСОБА_1 посилається на пункт 2 частини першої статті 164 СК України, відповідно до якого мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
       Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини та статті 150 СК України батьки несуть основну відповідальність щодо виховання та розвитку дитини.
       Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частина четверта статті 155 СК України), - у тому числі, позбавлення батьківських прав з підстав та у порядку, що визначені статтею 164 СК України.
       У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. 
       Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
       За ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей передбачена адміністративна відповідальність (стаття 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення).
       Відповідно до правових висновків, викладених у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 13 березня 2019 року у справі   № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18), від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17 (провадження № 61-12023св18), від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17 (провадження № 61-11607св19), від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17 (провадження   № 61-18550св19), від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18 (провадження № 61-22060св19), від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17 (провадження №61-4149св19), від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18 (провадження № 61-20399св19), від 13 жовтня 2021 року у справі № 359/8130/19 (провадження № 61-9758св21), позбавлення батьківських прав за пунктом 2 частини першої статті 164 СК України має такі особливості: ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками; позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України; розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.
       У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Saviny v. Ukraine» («Савіни проти України»), заява № 39948/06 зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.
       Колегія суддів апеляційного суду враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях відповідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України.
       При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. 
       Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
       Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.
       Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
       Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
       Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи згідно ст.76 ЦПК України.
         Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
       За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.
       Колегією суддів апеляційного суду встановлено, що матеріали справи не містять достатніх доказів того, що поведінка ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 має призвести до позбавлення його батьківських прав.
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що до відповідача ОСОБА_2 застосовувались буд-які заходи впливу, які виявилися безрезультатними, тобто доказів того, що відповідач ОСОБА_2 систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, матеріали справи не містять.
       Колегія суддів  апеляційного  суду звертає увагу на той факт, що у матеріалах справи відсутні саме докази застосування до ОСОБА_2 заходів впливу у зв`язку із неналежним виконанням батьківських обов`язків з боку органів Національної поліції, органів опіки та піклування, суду, у тому числі, притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків.
       Разом з тим, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що висновок Тальнівської районної державної адміністрації Черкаської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 складений без участі відповідача, не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює своїх батьківських обов`язків, органом опіки та піклування не надано належної оцінки можливим причинам ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.
       Таким чином, вказаний висновок оцінений судом у сукупності з іншими доказами і сам по собі не є правовою підставою для застосування крайнього заходу - позбавлення батьківських прав.
       Із матеріалів справи вбачається, а саме зі скріншотів особистої переписки позивача з відповідачем (а. с. 90-92, т. 1), що відповідач ОСОБА_2 бажав зустрітися зі своїм сином, запитував, коли відбудеться «перший дзвоник у садочку», бажав бути присутнім, вказував, що саме час бачитися та знайомитися з сином.
       Отже, відповідач ОСОБА_2 хоч і не систематично, але намагався вийти на зв`язок, з метою спілкування та побачення з дитиною, хоча номера телефону батька у дитини в телефоні немає.
Враховуючи вище вказане, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, то суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову, тому за встановлених обставин та наявних доказів в матеріалах справи, слід відмовити у задоволенні позовної вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.
       З огляду на вище викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, про те, що в даній справі позивач ОСОБА_1 не довела необхідності застосування до відповідача ОСОБА_2 такої крайньої санкції, як позбавлення батьківських прав (розриву кровного споріднення) та позитивного впливу від застосування цієї санкції на неповнолітню дитину.
       Із апеляційної скарги скаржника вбачається, що відповідач не відмовляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки, бажає спілкуватися та бачитися з дитиною, не втратив інтересу до участі у вихованні сина та має намір на відновлення відносин з ним, що останній не нехтує інтересами дитини та не бажає розривати зв`язки з сином.
                      Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що обставини цієї справи свідчать про наявність підстав для того, щоб попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків, налагодити контакти з дитиною, приймати участь у вихованні, розвитку та піклуванні щодо дитини.
       Апеляційний суд вважає за доцільне акцентувати увагу, що залишення поза увагою попередження про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків є достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (постанова Верховного Суду від 23 листопада 2022 року).
       Висновки колегії суддів апеляційного суду про недоцільність позбавлення батька ОСОБА_2 батьківських прав щодо неповнолітнього сина станом на сьогоднішній день, з врахуванням встановлених у цій справі обставин, є такими, що не суперечать правовим висновкам Верховного Суду, на які посилався суд апеляційної інстанції.
       Стосовно посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду, колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що висновки у такій категорії справ і у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
       Таким чином, враховуючи вище викладені обставини справи, наявні в матеріалах справи докази, як в підтвердження позовних вимог, так і в їх заперечення, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в частині позбавлення батьківських прав неповно з`ясував обставини, що мають суттєве значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору та безпідставної відмови у задоволенні вимог позивача.
       Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Ткаченка О.М. є обґрунтованими, спростовують висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , а тому приймаються до уваги та підлягають задоволенню колегією суддів апеляційного суду.
       Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
       З врахуванням викладеного вище, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про задоволення вимог апеляційної скарги, а тому рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2  підлягає скасуванню, оскільки ухвалене при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому слід ухвалити нове судове рішення в цій частині  вимог про  відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1  про позбавлення батьківських прав  ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
       Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
       Оскільки апеляційним судом скасовано рішення суду першої інстанції в частині позбавлення батьківських прав, то судові витрати підлягають перерозподілу.
       Отже, стягненню підлягає з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1488 грн. 60 коп.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

       Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Ткаченка Олександра Миколайовича - задовольнити.
       Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від  28 квітня 2023 року в частині вимог про позбавлення батьківських прав  ОСОБА_2 - скасувати, прийняти в цій частині нову постанову. 
       Відмовити у задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
       В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
       Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати за сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1488 грн. 60 коп.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.
       Повний текст постанови складений 09.08.2023 року.

       Головуючий Л.В. Нерушак

       Судді Л.І. Василенко

О.В. Карпенко