ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року	Львів	Справа № 461/6488/17 пров. № А/857/8745/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді:                        Курильця А.Р.
суддів:                                              Мікули О.І., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 21 квітня 2023 року про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради, третя особа Управління комунальної власності Львівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення,-

суддя в 1-й інстанції – Волоско І.Р.,
час ухвалення рішення – 21.04.2023 року, 12:32 год.,  
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – 24.04.2023 року,

                                                       в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення у справі за адміністративним позовом співзасновника і бенефіціара ТОВ СУАП «Піцца-Пронто» ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради, третя особа Управління комунальної власності Львівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення.
Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 21 квітня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення від 28.01.2020 року у справі №461/6488/17 за адміністративним позовом співзасновника і бенефіціара ТОВ СУАП «Піцца-Пронто» ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради, третя особа Управління комунальної власності Львівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення – відмовлено.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та ухвалити нове задоволення заяви. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішенням від 28.01.2020 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення виконкому ЛМР № 414 від 03.06.2016 року «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 . Після закінчення розгляду цієї справи нею були виявлені істотні обставини, які не були відомі під час розгляду, а саме те, що після постановлення вищезазначеного рішення, з листа-відповіді Управління ОІС ЛМР від 05.04.2021 року вона дізналася, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 є пам`яткою архітектури місцевого значення на підставі рішення виконкому Львівської обласної ради №227 від 17.07.1990 року та що цей будинок розташований в межах історичного ареалу м. Львова згідно з Рішенням виконкому Львівської міської ради №1311 «Про затвердження меж історичного ареалу та зони регулювання забудови м.Львова від 09.12.2005 p. Крім того, зазначений будинок також розташований в буферній зоні об`єкта всесвітньої спадщини ЮНЕСКО. Зазначає, що ця обставина є нововиявленою, істотною, і яка не була і не могла бути відома під час розгляду цієї справи, оскільки предметом спору є визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Львівської міської ради №414 від 03.06.2016 р. «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 », а тому вважає, що оскільки дане нежитлове приміщення також відноситься до пам`ятки архітектури місцевого значення та розташоване в межах історичного ареалу м. Львова, то відповідно, рішення про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення у цьому будинку повинно, згідно Закону України "Про охорону культурної спадщини", прийматися після погодження відповідного органу охорони культурної спадщини. Вказує на те, що оскільки оспорюване рішення було прийняте без погодження відповідного органу охорони культурної спадщини, таке підлягає скасуванню. Крім цього, Виконавчим комітетом Львівської міської ради було прийняте оспорюване рішення про «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 », без присвоєння виділеному об`єкту нерухомого майна поштової адреси. Оскільки оспорюване рішення було прийняте без підтвердження про присвоєння новоствореному об`єкту нерухомого майна окремої адреси, заявник вважає, що таке підлягає скасуванню.
Колегією суддів проведено апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження на підставі п.1 ч.1 ст.311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких мотивів.
Судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м.Львова від 28.01.2020 року у справі 461/6488/17 відмовлено у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Львівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення виконкому ЛМР № 414 від 03.06.2016 року «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 ».
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12.01.2021 року апеляційну скаргу співзасновника і бенефіціара ТОВ СУАП «Піцца- Пронто» ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 січня 2020 року у справі № 461/6488/17 залишено без змін.
Постановою колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 16.02.2023 року Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 січня 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 січня 2021 року без змін.
Підставами для перегляду Галицького районного суду м.Львова від 28.01.2020 року за нововиявленими обставинами заявник вважає те, що при ухваленні вказаного рішення судом не було враховано, що 1) будинок по АДРЕСА_1 є пам`яткою архітектури місцевого значення; 2) спірним приміщенням площею 57,4 кв.м., які знаходяться в цьому будинку, не присвоєна окрема поштова адреса.
Згідно статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
Частиною 2 ст.361 КАС України визначено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є:
1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;
2) встановлення вироком суду або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного рішення у цій справі;
3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, яке підлягає перегляду.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що обставини, на які посилається заявник у заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, на думку суду, не є нововиявленими в розумінні ст. 361 КАС України, оскільки такі жодним чином не спростовують фактів, які були покладені в основу рішення.
Так, нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Особа, яка звертається із заявою про скасування судового рішення повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні, і що цей доказ є вирішальним.
Нововиявленими обставинами є обставини, які: існували на час розгляду справи, не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; є істотними для розгляду справи, тобто належать до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі. Обставини, які вважаються нововиявленими, повинні одночасно відповідати цим вимогам.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що такі мотиви або доводи у поданій ОСОБА_1 заяві відсутні.
Так, у ст. 361 КАС України, законодавець вжив формулювання «обставини не були і не могли бути відомі», тобто передбачає, що для віднесення обставин до процесуальної категорії «нововиявлені» має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про ці обставини, а й об`єктивна можливість цієї особи знати про них. Тобто недостатньо лише зазначити про необізнаність із певною обставиною. Заявник повинен довести, що під час розгляду справи він об`єктивно не міг дізнатися про існування цієї обставини.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що рішення виконкому Львівської міської ради № 1311 «Про затвердження меж історичного ареалу та зони регулювання забудови м. Львова» від 09.12.2005 оприлюднено у встановленому порядку, в тому числі на офіційному сайті міської ради, а тому те, що будинок по АДРЕСА_1 є пам`яткою архітектури, є загальновідомим фактом.
Так само те, що окремим нежитловим приміщенням, які є складовою багатоквартирного будинку, не присвоюється окрема поштова адреса, також є загальновідомим.
Таким чином, судом першої інстанції вірно не взято до уваги, що про відповідні обставини (будинок по АДРЕСА_1 є пам`яткою архітектури; окремим приміщенням цього будинку не присвоєна поштова адреса) ОСОБА_1 не могла дізнатись, доки не отримала відповіді на свої запити від відповідних органів.
При цьому заявниця не наводить жодних нововиявлених обставин, а лише надає нові докази, а саме відповіді на її звернення від Управління охорони історичного середовища та районної адміністрації на підтвердження загальновідомих фактів, які не входять до предмету доказування.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначає, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципуres judicata принципу остаточності рішень суду. Цей принцип передбачає, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду тільки тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення.
Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.
Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя.
Згідно з ч. 4ст. 361 КАС України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами:  1)переоцінка доказів, оцінених судому процесі розгляду справи;  2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції,  що доводи, які слугували підставою для звернення заявника до суду про перегляд рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами, є необґрунтованими, оскільки самі по собі не впливають на зміст рішення суду від 28.01.2020 року та не спростовують наведених у ньому мотивів.
Суд вважає безпідставними покликання заявниці на те, що відповідач перевищив свої повноваження при прийнятті оскаржуваного рішення, оскільки рішенням суду першої інстанції, залишеним без змін постановою колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, зазначено, що Виконавчий комітет Львівської міської ради під час прийняття рішення №414 від 03.06.2016 «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 » був наділений всією повнотою повноважень щодо реєстрації права комунальної власності на спірні приміщення.
Відтак, зазначені заявником обставини про те, що будинок по АДРЕСА_1 є пам`яткою архітектури місцевого значення, а також те, що спірним приміщенням площею 57,4 кв.м, які знаходяться в цьому будинку, не присвоєна окрема поштова адреса, жодним чином не впливають на вирішення спору та не скасовують висновків суду.
Колегія суддів вважає, що зазначенні заявником доводи заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами свідчать про її незгоду з рішенням суду, переоцінку доказів, що не є підставою для його перегляду за нововиявленими обставинами.
Заявник ОСОБА_1 не довела того, що обставини на які вона посилається, є нововиявленими і такими, які можуть істотно вплинути на вирішення справи. Наведені заявником обставини не відповідають жодній з ознак процесуальної категорії "нововиявлені обставини" та не спростовують підстав, з яких у адміністративному позові їй було відмовлено.
Згідно ч.4 ст.368 КАС України за результатами перегляду рішення, ухвали за нововиявленими або виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що подана заява не містить належних аргументів для її задоволення, а тому в її задоволенні слід відмовити.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду -  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст. 308,311,312,315,320,321,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                         п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 21 квітня 2023 року у справі 461/6488/17 – без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	О. І. Мікула 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення виготовлено 26 липня 2023 року.