Постанова                                                   
Іменем  України                                
 
16 серпня 2023 року
м. Київ
 
справа № 712/12377/17
провадження № 61-7088св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
заявник (стягувач) -     ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Глущенко Альони Станіславівни,
заінтересована особа (боржник) -  ОСОБА_2 ,  
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), який є правонаступником Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на додаткову постанову Черкаського апеляційного суду від 02 травня 2023 року у складі колегії суддів: Фетісова Т. Л., Гончар Н. І., Сіренко Ю. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Історія справи
У листопаді 2022 року ОСОБА_1  звернулася до суду зі скаргою, в якій просила суд визнати протиправними дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Центральний ВДВС у м. Черкаси Центрального МУ МЮ (м. Київ)) Глущенко А. С. щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 01 листопада 2022 року та скасувати відповідну постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1.
Скарга мотивована тим, що рішенням Соснівського районного суду                              м. Черкаси від 03 квітня 2018 року у справі № 712/12377/17 зобов`язано ОСОБА_2 усунути створені ним перешкоди у користуванні належною ОСОБА_1 земельною ділянкою по АДРЕСА_1 та за власний кошт відновити стан земельної ділянки, який існував до порушення прав, шляхом проведення протизсувних заходів та повернути земельну ділянку в придатному для цільового використання стані.
На виконання вказаного рішення суду видано виконавчий лист та у Центральному ВДВС у м. Черкаси Центрального МУ МЮ (м. Київ) перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 щодо його примусового виконання.
28 вересня 2022 року державним виконавцем Глущенко А. С. було здійснено вихід для перевірки виконання рішення суду. Під час перевірки було встановлено, що рішення суду станом на 28 вересня 2022 року не виконано, про що було складено відповідний акт. 
12 листопада 2022 року скаржником отримано постанову вказаного державного виконавця від 01 листопада 2022 про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1. 
ОСОБА_1   вважає, що державний виконавець неправомірно закінчив зазначене виконавче провадження, а тому постанова про закінчення виконавчого провадження є передчасною та протиправною, оскільки рішення суду фактично виконано не було.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2023 року скаргу ОСОБА_1   задоволено. Скасовано постанову державного виконавця від 01 листопада 2022 року про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 та відновлено виконавче провадження.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що державним виконавцем не вжито всіх передбачених законодавством заходів для фактичного виконання судового рішення, а тому ним протиправно закінчено виконавче провадження № НОМЕР_1.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, Центральний ВДВС у                  м. Черкаси Центрального МУ МЮ (м. Київ) подав апеляційну скаргу.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року апеляційну скаргу Центрального ВДВС у м. Черкаси Центрального МУ МЮ                    (м. Київ) задоволено частково.
Ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2023 року скасовано в частині вказівки на відновлення виконавчого провадженні.
У решті ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2023 року у даній справі залишено без змін.
Апеляційний суд вважав, що суд першої інстанції, задовольняючи вимоги скарги  ОСОБА_1 у цій справі, помилково вказав про відновлення відповідного виконавчого провадження, оскільки за положеннями статті 41 Закону України «Про виконавче провадження» прийняття вказаного рішення віднесено до виключної компетенції державного виконавця, а не суду.
В іншій частині апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права.
11 квітня 2023 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката              Весеньова Є. В. подала до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з Центрального ВДВС у                           м. Черкаси Центрального МУ МЮ (м. Київ) на її користь витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн, понесені при апеляційному перегляді справи.
14 квітня 2023 року Центральний ВДВС у м. Черкаси Центрального МУ МЮ        (м. Київ) також подав суду заяву про ухвалення додаткової постанови, якою просив стягнути на свою користь з ОСОБА_1  1 342,00 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги, у зв`язку з її частковим задоволенням.
Короткий зміст оскарженої додаткової постанови суду апеляційної інстанції
Додатковою постановою Черкаського апеляційного суду від 02 травня                   2023 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Весеньова Є. В. про ухвалення додаткової постанови задоволено.
Стягнуто з Центрального ВДВС у м. Черкаси Центрального МУ МЮ (м. Київ) на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн витрат на правничу допомогу при апеляційному перегляді даної справи.
У задоволенні заяви Центрального ВДВС у м. Черкаси Центрального МУ МЮ (м. Київ) про прийняття додаткової постанови щодо стягнення суми сплаченого судового збору відмовлено.
Додаткова постанова мотивована тим, що постановою Черкаського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року апеляційну скаргу Центрального ВДВС у м. Черкаси Центрального МУ МЮ (м. Київ) задоволено частково та скасовано ухвалу районного суду в частині вказівки про відновлення виконавчого провадження, а в частині скасування постанови державного виконавця - залишено без змін. При цьому апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_1 у скарзі на дії державного виконавця не порушувала перед судом питання про відновлення виконавчого провадження, у зв`язку із чим Соснівський районний суд м. Черкаси ухвалою від 13 січня 2023 року відновив виконавче провадження помилково.
Таким чином, оскільки вимоги скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця були судом задоволені, заявниця при апеляційному перегляді справи понесла витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн, які підтверджені належними доказами та є співмірними зі складністю справи, відповідні витрати в силу приписів статті 452 ЦПК України мають покладатися на орган державної виконавчої служби.
При цьому апеляційний суд доводи заяви Центрального ВДВС у м. Черкаси Центрального МУ МЮ (м. Київ) про зменшення витрат на правову допомогу скаржника відхилив як необґрунтовані.
Одночасно, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви Центрального ВДВС у м. Черкаси Центрального МУ МЮ (м. Київ) про відшкодування за рахунок іншої сторони судового збору, сплаченого за подання апеляційний перегляд справи, зазначивши, що за результатами такого перегляду постановою Черкаського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року подану Центральним ВДВС у м. Черкаси Центрального МУ МЮ (м. Київ)  апеляційну скаргу хоча й задоволено частково, однак ухвала Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2023 року, якою вимоги скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця задоволено, у зазначеній частині змін не зазнала.

 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
08 травня 2023 року Другий відділ державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального МУ МЮ (м. Київ), який  є правонаступником Центрального ВДВС у м. Черкаси Центрального МУ МЮ (м. Київ), через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткову постанову  Черкаського апеляційного суду від 02 травня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказану додаткову постанову та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Весеньова Є. В. про ухваленнядодаткової постанови та задовольнити заяву відділу державної виконавчої служби про відшкодування витрат на сплату судового збору.
Доводи інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу від 21 червня 2023 року ОСОБА_1 просить суд відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Другого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального МУ МЮ (м. Київ) та стягнути з останнього на її користь понесені нею витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн при касаційному перегляді даної справи.
 
Копія вказаного відзиву направлена заявником іншим учасникам справи, на підтвердження чого суду надано відповідні докази.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2023 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали цивільної справи.
 
09 червня 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 серпня 2023 року справу призначено до судового розгляду.
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржена додаткова постанова суду апеляційної інстанції відповідає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України визначено, що одним із основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
 
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України). 
 
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу.
 
Пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
 
Відповідності до статті 26 Закону № 5076-VI «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
 
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону № 5076-VI, згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
 
За пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. 
 
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
 
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
 
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
 
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.
 
Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
 
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
 
Відповідно до частини першої статті 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.
 
Згідно із частиною другою статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
У відповідності до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
 
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
 
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
 
Водночас, згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
 
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).
 
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
 
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані:
- договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.);
- документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Тобто, Верховний Суд сформулював висновок про те, які документи можуть бути подані для підтвердження складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. Цей перелік не є вичерпним. Питання оцінки  достатності доказів, поданих у підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу чи тих,  які будуть понесені,  перебуває у межах дискреції суду.  
 
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2021 року у справі № 755/7943/20-ц (провадження № 61-15441св21). 
 
Відповідно до частин першої, другої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
 
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
 
11 квітня 2023 року ОСОБА_1 в особі представника - адвоката                Весеньова Є. В. подала до апеляційного суду заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з Центрального ВДВС у                          м. Черкаси Центрального МУ МЮ (м. Київ) на її користь витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн, понесені при апеляційному перегляді справи, зазначаючи про те, що під час розгляду справи ОСОБА_1 суду подала відзив на апеляційну скаргу разом з доказами понесених витрат на правову допомогу, а саме: договір про надання правової допомоги від 09 березня 2023 року, копію ордеру на надання правничої правової допомоги серії СА № 1049974 від 10 березня 2023 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧК № 000564 від 18 березня 2014 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № б/н від 10 березня 2023 року на суму 5 000,00 грн.
Відповідно до пункту 1.3 договору про надання правової допомоги від 09 березня 2023 року, сторони погодили, що гонорар адвоката, враховуючи складність справи, необхідність вивчення матеріалів справи № 712/12377/17, апеляційної скарги Центральноговідділу державної виконавчої служби від 30 січня 2023 року, матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1, підготування, друк та направлення відзиву на апеляційну скаргу, участь у судовому засіданні 14 березня 2023 року та інших судових засіданнях у цій справі складає фіксовану суму 5 000 грн.   
При таких обставинах, оскільки ухвалою Соснівського районного суду                         м. Черкаси від 13 січня 2023 року заявлені  ОСОБА_1 у скарзі вимоги були задоволені і у вказаній частині судове рішення залишено апеляційним судом без змін, Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про наявність підстав для стягнення з Центрального ВДВС у м. Черкаси Центрального МУ МЮ (м. Київ) на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн витрат на правничу допомогу, понесених при апеляційному перегляді справи. Визначена судом сума є доведеною належними та допустимими доказами та співмірною зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).
 
При цьому апеляційний суд, в силу приписів частини першої статті 452 ЦПК України, обґрунтовано не поклав понесені Центральним ВДВС у м. Черкаси Центрального МУ МЮ (м. Київ) судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору за подання апеляційної скарги, на  ОСОБА_1 , оскільки вимоги заяви (скарги) останньої були судом задоволені.
 
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржена додаткова постанова суду апеляційної інстанції ухвалена без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Верховний Суд встановив, що оскаржена додаткова постанова суду апеляційної інстанції ухвалена з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги її висновків не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржену додаткову постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки підстави для її скасування відсутні.
 
Щодо судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
У відзиві на касаційну скаргу від 21 червня 2023 року ОСОБА_1 , зокрема, просила суд стягнути з Другого відділу державної виконавчої служби у                           м. Черкаси Центрального МУ МЮ (м. Київ) на її користь витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн, понесені нею при касаційному перегляді справи. 
До відзиву заявником подано договір про надання правової допомоги від 12 червня 2023 року, копію ордеру на надання правничої правової допомоги серії СА № 1057594 від 12 червня 2023 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧК № 000564 від 18 березня 2014 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № б/н від 16 червня 2023 року на суму 5 000,00 грн.
Відповідно до пункту 1.3 договору про надання правової допомоги від 12 червня 2023 року, сторони погодили, що гонорар адвоката, враховуючи складність справи, необхідність вивчення матеріалів справи № 712/12377/17, касаційной скарги Другого відділу державної виконавчої служби, судової практики Верховного Суду в аналогічних спорах , матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_1, підготування, друк та направлення відзиву на касаційну скаргу, складає фіксовану суму 5 000 грн.   
Заяву про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, Другим відділом державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ)до суду касаційної інстанції подано не було, що, відповідно до приписів частини п`ятої статті 137 ЦПК України, унеможливлює вирішення судом з власної ініціативи питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу.
 
Відповідно до частини першої статті 452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.
Прийнявши до уваги, що ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 13 січня 2023 року вимоги скарги  ОСОБА_1 були задоволені і у вказаній частині судове рішення місцевого суду апеляційним судом залишено без змін, врахувавши докази на підтвердження надання правничої допомоги, складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт, Верховний Суд дійшов до висновку про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн, понесених заявником при касаційному перегляді справи.
При цьому суд касаційної інстанції також приймає до уваги, що касаційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на додаткову постанову Черкаського апеляційного суду від 02 травня 2023 року залишено без задоволення.
 
Визначена судом сума є співмірною зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг).
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Другого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишити без задоволення.
 
Додаткову постанову Черкаського апеляційного суду від 02 травня 2023 року залишити без змін.
 
Стягнути з Другого відділу державної виконавчої служби у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 5 000,00 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, понесених при касаційному перегляді даної справи.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                   М. Є. Червинська
 
Судді:                                                                                                А. Ю. Зайцев 
 
Є. В. Коротенко 
 
В. М. Коротун
 
М. Ю. Тітов