Номер провадження: 22-ц/813/2611/23 
Справа № 522/13039/14-ц
Головуючий у першій інстанції Абухін Р.Д.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.09.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Лозко Ю.П.,
суддів: Кострицького В.В,, Назарової М.В., 
за участю секретаря судового засідання – Пересипка Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2021 року
в цивільній справі за позовом Комунального підприємства "Житлово-комунального сервісу "Порто-Франківський" до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків,

встановив:
14 липня 2014 року Комунальне підприємство "Житлово-комунального сервісу "Порто-Франківський" звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків у якому просило стягнути з ОСОБА_1 суму заподіяної майнової шкоди у розмірі 239233 грн, завданої під час виконання трудових обов`язків.
Позовна заява обґрунтована тим, що 23 грудня 2013 року Приморським районним судом м. Одеси постановлено ухвалу, якою ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 367 КК України на підставі статті 48 КК України. Проте, зі змісту цієї ухвали убачається, що умисні дії ОСОБА_1 були кваліфіковані як службова недбалість, тобто неналежне ставлення службової особи до своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що завдало тяжкі наслідки у виді завдання майнової шкоди. Унаслідок вчинення вказаного злочину відповідачем було завдано позивачу майнову шкоду у загальному розмірі 
239 233 грн.
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2014 року позовні вимоги КП «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» завдану майнову шкоду у розмірі 239 233,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 24 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2014 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 24 квітня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 17 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 24 жовтня 2017 року скасовано. Передано справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
       Постанова касаційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції, з висновком якого передчасно погодився суд апеляційної інстанції, в порушення статті 214 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених судових рішень) не надав жодної правової оцінки наявним у справі доказам; не встановив належним чином день виявлення шкоди, а також не перевірив, чи додержаний установлений статтею 233 КЗпП річний строк для звернення до суду з відповідним позовом, а в разі його пропуску відповідно до статті 234 цього Кодексу не з`ясував, чи поважні причини такого пропуску.
       Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2021 року поновлено Комунальному підприємству «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» строк звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків. Позов Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Житлово - комунальний сервіс «Порто-Франківський» суму заподіяної матеріальної шкоди у розмірі 239 233 грн. Вирішено питання щодо судових витрат.
Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій просить прийняти постанову, якою рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2021 року скасувати, позовні вимоги Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» залишити без задоволення.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, а саме ч.3 ст. 233 КЗпП України, оскільки суд помилково ототожнив початок перебігу строку на звернення із цим позовом до суду з датою отримання позивачем копії ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2013 року. 
На думку скаржника, право на звернення з позовом до суду у позивача виникло з моменту виявлення факту заподіяння майнової шкоди, тобто з початку проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №1201270500001057 від 20 грудня 2012 року у якому позивач був визнаний потерпілим. Відтак, на думку відповідача, про заподіяння матеріальної шкоди, позивач дізнався під час проведення до судового розслідування кримінального провадження ще наприкінці 2012 року. 
Вважає, що неналежне та неефективне використання позивачем процесуальними права потерпілого під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не є підставою для поновлення строку на звернення до суду із цивільним позовом.
Зважаючи на те, що позовну заяву подано у липні 2014 року, тобто з пропуском річного строку позовної давності, відтак встановлений ч.3 ст. 233 КЗпП України строк, позивачем пропущено без поважних причин у зв`язку із чим цей процесуальний строк поновленню не підлягає. 
Правом на відзив на апеляційну скаргу позивач не скористався.
Приймаючи участь в судовому засіданні 22 серпня 2023 року відповідач ОСОБА_1 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги. Представник Комунального підприємства "Житлово-комунального сервісу "Порто-Франківський" адвокат Зуєва І.І. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги. 
В судове засідання 19 вересня 2023 року о 16:20 год. учасники справи не з`явилися, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи на адресу апеляційного суду не надходило. 
У відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
За таких обставин, апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. 
Заслухавши суддю — доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає. 
Так, судом встановлено, що наказом № 506-к від 24 червня 2011 року ОСОБА_1 призначено на посаду першого заступника директора КП «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський».
У посадовій інструкції першого заступника директора КП «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» зазначено, що перший заступник директора контролює зниження експлуатаційних розходів, своєчасно і в повному обсязі, надходження квартирної та орендної плати, стан зовнішнього благоустрою і санітарного стану будівель, своєчасне виконання орендарями обов`язків, передбачених договорами, роботу дільниць по своєчасному виконанню заявок, прийняття мір по заявам, скаргам та просьбам жильців; здійснює контроль за виявленням самовільного будівництва і реконструкцій; здійснює перевірку виконання робіт по укладеним і переукладеним договорам найму житлових приміщень і договорів оренди нежитлових приміщень; контролює роботу персоналу.
У серпні 2011 року ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю на роботі директора підприємства та з її відома уклав ряд договорів, зокрема: 01 серпня 2011 року договір 
№ 1608 з ПП «Постачтехсервіс» на поточний ремонт фасаду за адресою: АДРЕСА_1 ; 01 серпня 2011 року договори №№ 47, 60, 61 з TOB «Автодор» на ремонт асфальтного покриття по вул. Манежній, 16, вул. Манежній, 18 та АДРЕСА_1 ; 04 серпня 2011 року договір № 1 з ПП «Обрій» на поточний ремонт фасаду за адресою: АДРЕСА_2 ; 29 серпня 2011 року договір № 1 з ПП «Обрій» на поточний ремонт фасаду за адресою: АДРЕСА_2 .
Судом також встановлено, що у КП «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» контроль за відповідністю робіт та витрачання матеріальних ресурсів здійснювали по функціональним обов`язкам інженер техніко-експлуатаційного відділу та заступник начальника виробничого відділу. Однак, особи, які займали зазначені посади не були поставлені до відома про те, що їм необхідно було здійснювати контроль за якісним виконанням робіт по вище укладеним договорам. За результатами виконаної роботи складено акти прийому-передачі виконаних підрядних робіт. Акт прийому-передачі виконаних підрядних робіт типової форми КБ-2в, затверджений наказом Мінрегіонбуду України № 554 від 04 грудня 2009 року, є офіційним документом, який регулює взаємовідносини між замовником і підрядником та після підписання сторонами, є підставою для проведення розрахунків. Достовірність виконаних робіт та даних, вказаних в акті повинні були перевірити інженер техніко-експлуатаційного відділу та заступник начальника виробничого відділу. Разом з тим, як встановлено судом в рамках кримінального провадження щодо ОСОБА_1 , у зв`язку з неналежним виконанням своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, не зважаючи на те, що об`єми виконаних робіт та достовірність даних вказаних в актах відповідальними працівниками підприємства перевірені не були, ОСОБА_1 підписав акти прийому виконаних підрядних робіт типової форми КБ-2в, затверджених наказом Мінрегіонбуду України № 554 від 04 грудня 2009 року та в подальшому КП «ЖКС «Порто-Франківський» перерахував зайві грошові кошти підрядним підприємствам.
У межах кримінального провадження № 12012170500001057 від 20 грудня 2012 року відносно притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 367 КК України, Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз була проведено судову будівельно-технічну експертизу за результатами якої було складено ряд висновків.
Так із змісту висновків судових будівельно-технічних експертиз №272/23, №273/23, 406/23 убачається, що у постанові слідчого про призначення експертизи зазначено, що Державною фінансовою інспекцією в Одеській області було складено акт №06-19/453 від 06 вересня 2012 року по фінансово-господарській діяльності Комунального підприємства «ЖСК Портофранкіський» за період з 01 квітня 2011 року по 30 червня 2012 року. Дослідженням матеріалів встановлено, що мало місце завищення виконання робіт (ф. КБ-2в) на суму 297,4 тис.грн. під час ремонту фасадів будинків та дитячої площадки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1 , а також ремонту кровлі по АДРЕСА_3 .
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2013 року ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 367 КК України. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_1 закрито. Судове рішення мотивоване тим, що вказаний злочин є злочином середньої тяжкості, ОСОБА_1 щиро кається у скоєному, до кримінальної відповідальності раніше не притягався, а тому суд дійшов висновку про наявність підстав для звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із зміною обстановки. 
26 грудня 2020 року представник позивача Комунального підприємства «Житлово-комунального сервісу «Порто-Франківський» адвокат Зуєва І.І. звернулася до суду першої інстанції з клопотанням у якому просила поновити строк на звернення до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальних збитків, яке обґрунтоване тим, що ОСОБА_1 підписав акти прийому виконаних робіт без належної перевірки, адміністрація не була поставлена до відома, а тому підряднику були перераховані кошти за виконані роботи. На той час ОСОБА_1 приховував факт невідповідності об`єму виконання робіт даним, вказаним в актах. Представник позивача вказував, що фактично, виявити таку невідповідність можливо тільки шляхом експертного дослідження, яке було проведене в ході досудового слідства. За висновками експертизи в рамках кримінального провадження встановлено завищення вартості виконаних підрядних робіт на загальну суму 239233 грн. На думку представника позивача саме з цієї дати можливо констатувати про наявність матеріальної шкоди. Проте, слідство не проінформувало КП «ЖКС «Порто-Франківський» про результати експертизи. Оскільки слідство та судовий розгляд тривало більше року у зв`язку з чим не було встановлено винну особу, на думку представника позивача, строк для звернення до суду пропущений з поважних причин (т.2 а.с. 222-223).
Задовольняючи позовні вимоги КП «ЖКС Порто-Франківський» суд дійшов висновку про доведеність підстав позову. Поновлюючи позивачу строк на звернення з позовом до суду, своє рішення місцевий суд мотивував тим, що цей строк КП «ЖКС Порто-Франківський» пропущено з поважних причин та він підлягає поновленню, оскільки у рамках кримінального провадження на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2013 року відповідача ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності, та саме в ході розгляду кримінального провадження встановлено загальний розмір матеріальної шкоди, заподіяної позивачу. 
Колегія суддів не погоджується з висновком суду щодо наявності підстав для поновлення позивачу строку на звернення до суду з цим позовом, з огляду на таке.
Згідно зі статтею 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.
За статтею 134 цього Кодексу відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, зокрема, коли шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.
Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (частина третя статті 233 КЗпП України).
Встановлені статтею 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін.
Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.
Отже строк звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано нормами КЗпП України, а не нормами ЦК України.
При вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, завданої діями працівника, суди повинні перевіряти, чи додержався власник або уповноважений ним орган установленого статтею 233 КЗпП України річного строку з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення до суду з позовом про її відшкодування.
Днем виявлення шкоди необхідно вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, завданої працівником.
Ухвалення судом вироку чи іншого рішення в межах КК України, яким відповідача визнано винним, не усуває юридичного значення доведених до відома юридичної особи або органу державного управління актів, висновків та інших документів, що підтверджують початок перебігу встановленого частиною третьою статті 233 КЗпП України строку звернення до суду.
Отже за змістом частини третьої статті 233 КЗпП України день ухвалення вироку чи ухвали суду за правилами КК України щодо відповідача не вважається днем виявлення заподіяної ним шкоди за наявності доказів доведеного факту завдання шкоди.
Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постановах від 27 квітня 2016 року у справі № 6-216цс16, від 02 березня 2016 року у справі № 6-1263цс15 і Верховний Суд у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 132/2083/16-ц, від 07 серпня 2019 року у справі № 366/1618/16-ц, від 16 жовтня 2019 року у справі № 380/124216-ц.
У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз`яснено, що необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП України річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення до суду з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку.
На виконання вимог ст. 417 ЦПК України, врахувавши вказівки Верховного Суду, викладені у постанові від 24 квітня 2019 року у цій справі, апеляційним судом встановлено, що 06 вересня 2012 року Державною фінансовою інспекцією в Одеській області складено Акт №06-19/453 по фінансово-господарській діяльності КП «ЖКС «Порто-Франківський», яким установлено факт завищення виконаних робіт виконання робіт (ф. КБ-2в) на суму 297,4 тис. грн. під час ремонту фасадів будинків та дитячої площадки, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_2 і АДРЕСА_1 , а також ремонту кровлі по АДРЕСА_3 .
Відтак, відлік строку, установленого частиною третьою статті 233 КЗпП України для звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої підприємству, розпочався з вересня 2012 року, тоді як з позовом у цій справі КП «ЖКС «Порто-Франківський» звернулося до суду лише у липні 2014 року, тобто зі сплином майже 2 років. 
Зміст ухвали Приморського районного суду від 23 грудня 2013 року у кримінальній справі №522/7977/13 по обвинуваченню ОСОБА_1 не містить відомостей про те, що до ОСОБА_1 заявлявся позов про стягнення майнової шкоди.
Установивши, що з моменту складення акту по фінансово-господарській діяльності КП «ЖКС «Порто-Франківський» (вересень 2012 року) до дня пред`явлення позову (липень 2014 року) пройшов визначений частиною третьою статті 233 КЗпП України річний строк, апеляційний суд доходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог КП «ЖКС «Порто-Франківський».
Доводи позивача, якими він обґрунтовує поважність пропуску строку на звернення із позовом до суду, а саме тривалість досудового слідства та судового розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки положеннями частини третьої статті 233 КЗпП України чітко визначено, що пред`явлення такого позову можливе саме з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.
У відповідності до приписів ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції наведеного вище не врахував, залишив поза увагою вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, унаслідок чого дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для поновлення позивачу строку для звернення з позовом до суду, так як наслідок для задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2021 року потрібно скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства "Житлово-комунального сервісу "Порто-Франківський" до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, тому з КП «ЖКС «Порто-Франківський»  на користь ОСОБА_1 потрібно стягнути судовий збір сплачений останнім за подання апеляційної скарги у сумі 3588,5 грн.
Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-384 ЦПК України

постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Відмовити у задоволенні позовних вимог Комунального підприємства "Житлово-комунального сервісу "Порто-Франківський" до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов`язків.
Стягнути з Комунального підприємства "Житлово-комунального сервісу "Порто-Франківський" (ЄДРПОУ 35303262) на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 3588,5 грн.
Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.
Повний текст постанови складено — 25 вересня 2023 року.

Головуючий                                                        Ю.П. Лозко

Судді:                                                                В.В. Кострицький

                                                                       М.В. Назарова