Постанова
Іменем України
07 липня 2023 року
м. Київ
справа № 606/3073/19
провадження № 61-12977св22
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Ступак О. В.,
учасники справи:
позивачка - ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Микулинецька селищна рада Тернопільського району Тернопільської області,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Кушнірчук Віталій Михайлович, на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 серпня 2022 року у складі судді Ромазан Л. С. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року у складі колегії суддів: Шевчук Г. М., Гірського Б. О., Хоми М. В.,
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог 
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Микулинецька селищна рада Тернопільського району Тернопільської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.
На обґрунтування позову посилалася на те, що вона проживає на АДРЕСА_1 . Власником житлового будинку за вказаною адресою був її покійний чоловік ОСОБА_3 , після смерті якого ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона прийняла спадщину, яка складається з майна, належного спадкодавцю, в тому числі і зазначеного житлового будинку. 
Правовстановлюючі документи на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1 вина не виготовляла. 
Відповідач, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , є суміжним землекористувачем із присадибною земельною ділянкою, якою вона користується. 
Тривалий час відповідач чинить їй перешкоди у користуванні присадибною земельною ділянкою, які полягають утому, що дощові води із житлового будинку відповідача стікають на її присадибну земельну ділянку, внаслідок чого у будинку утворились тріщини, встановлена відповідачем огорожа на межі із її земельною ділянкою затіняє її земельну ділянку.
Позивачка просила зобов`язати відповідача не чинити їй перешкод у користуванні належною їй присадибною земельною ділянкою, розташованою на АДРЕСА_1 , створених внаслідок порушення відповідачем будівельних норм спорудженим житловим будинком АДРЕСА_2 , а також спорудженою огорожею із шиферу на межі з її земельною ділянкою.
Короткий зміст рішень судів
Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 серпня 2022 року, залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року, в задоволенні позову відмовлено. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачка не довела обставин вчинення відповідачем їй перешкод у користуванні земельною ділянкою та порушення її прав відповідачем.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників
У грудні 2022 року  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Кушнірчук В. М., звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
На обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій не взяли до уваги жоден із наведених позивачем фактів порушення її прав та наданих на їх підтвердження доказів, вирішили справу однобічно та упереджено, не з`ясувавши фактичних обставин справи.
Суди попередніх інстанцій порушили норми статей 15, 16, 391 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Як на підставу касаційного оскарження заявниця посилається на неврахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 15 лютого 2018 року у справі № 911/2774/16, від 20 лютого 2018 року у справі № 921/14/17-г/11, від 29 березня 2018 року у справі № 918/317/17.
У січні 2023 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від  ОСОБА_2 , у якому відповідач просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
На обґрунтування відзиву посилається на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 29 грудня 2022 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Кушнірчук В. М., на підставі пункту 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення огляду на таке.
Встановлені судами обставини
Суди попередніх інстанцій встановили, що власником житлового будинку на  АДРЕСА_1 був ОСОБА_3 (чоловік позивачки), що підтверджується свідоцтвом на право власності на житловий будинок від 20 листопада 2000 року. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, після його смерті позивачка прийняла спадщину, до складу якої входить і житловий будинок на АДРЕСА_1 . Позивачка зареєстрована та проживає у зазначеною будинку. Земельна ділянка знаходиться в користуванні. 
Відповідач ОСОБА_2 є власником житлового будинку із господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором дарування від 30 листопада 2001 року. 
Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку від 24 грудня 2007 року серії ЯД № 219671 ОСОБА_2 є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд у смт Микулинці. 
Відповідно до висновку експерта від 17 листопада 2021 року № 146/21-22 Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (далі - Тернопільське відділення КНДІСЕ) нежитлова господарська будівля (КН) збудована ОСОБА_2 з порушенням будівельних норм, з господарської будівлі влаштований організований водовідвід з даху з допомогою ринви та водостічних труб на бетонну відмостку біля будівлі. Вода з даху господарської будівлі через ринву та водостічні труби попадає у бетонний лоток, утворений відмосткою та фундаментом огорожі і відводиться в сторону. 
На земельну ділянку ОСОБА_1 дощові води з даху не зливаються. Влаштована глуха огорожа із азбестоцементних плоских листів (шиферу) по металевому каркасу на бетонній підмурівці між земельними ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 висотою від 1,83 м до 1,91 м над поверхнею землі відповідає вимогам ДБН Б.2.2-5:2011 та ДСТУ-Н 
В.2.6-188:2013 з допустимої висоти огорожі над землею (не більше 2 м). Огорожа, влаштована ОСОБА_2 , глуха та створює затінення на частині земельної ділянки ОСОБА_1 і не забезпечує провітрювання суміжних територій. Висота господарської будівлі від землі до карнизу знаходиться в межах 3,86-4.96 м. Господарська будівля створює затінення частини земельної ділянки ОСОБА_1 .
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людям і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності на рівні перед законом. 
Відповідно до частин другої, третьої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб чи завдати шкоди довкіллю. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням права в інших формах. 
Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. 
Відповідно до статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. 
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. 
Відповідно до пункту 9 частини першої, частини другої статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» огорожі є різновидом малих архітектурних форм та елементом благоустрою. Розміщення малих архітектурних форм здійснюється відповідно до цього Закону за рішенням власника об`єкта благоустрою з дотриманням вимог законодавства, державних стандартів, норм і правил. 
Згідно з пунктами 1-3 частини другої статті 17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» громадяни у сфері благоустрою населених пунктів зобов`язані: утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію; дотримуватися правил благоустрою території населених пунктів; не порушувати права і законні інтереси інших суб`єктів благоустрою населених пунктів.
Відповідно до пункту «б» частини першої, другої статті 90 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) власники земельних ділянок мають право самостійно господарювати на землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. 
Згідно з пунктами «г» та «е» частини першої статті 91 ЗК України власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.
Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) (частини перша та друга статті 103 ЗК України).
Згідно з частиною другою, пунктом «б» частини третьої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. 
Відповідно до частини другої статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. 
Звернувшись до суду із вказаним позовом, позивачка посилалась на те, що перешкоди у користуванні присадибною земельною ділянкою їй чиняться внаслідок будівництва відповідачем ОСОБА_2 житлового будинку із надбудовою з порушенням будівельних норм, внаслідок чого дощові води із житлового будинку відповідача стікають на її присадибну земельну ділянку, у будинку утворились тріщини, це призводить до затоплення її присадибної земельної ділянки; також встановлення огорожі із шиферу на межі земельних ділянок сторін, призводить до затінення частини її присадибної земельної ділянки чим порушуються її права. 
Встановлення огорожі на межі між сусідніми землекористувачами регламентується Державними будівельними нормами 360-92 (далі -
ДБН 360-92) «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», затверджених наказом Державного комітету України у справах містобудування і архітектури від 17 квітня 1992 року № 44.
Відповідно до абзацу другого пункту 3.19 ДБН 360-92 поверховість забудови, граничні розміри житлових будинків, площа забудови, вимоги до господарських будівель, їх складу, огорожі ділянок, благоустрою території встановлюються місцевими правилами забудови залежно від розміру ділянок, умов інженерного обладнання, інсоляції будинків та територій, інших нормативних вимог, регіональних традицій. 
Згідно з будівельними нормами СН 441-72* «Вказівки з проектування огорожі майданчиків і ділянок підприємств, будівель і споруд» (в редакції, чинній на час встановлення спірної огорожі) висота огорожі має бути не більше 2,0 м. 
Відповідно до пункту 6.7 ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій» дозволено проектувати огородження як окремих ділянок, так і всієї прибудинкової території садибної забудови. Висота огороджень має бути не більше ніж 2,0 м на межі сусідніх земельних ділянок та не більше ніж 2,5 м на межі з вулицею для забезпечення нормативної інсоляції та провітрювання суміжних територій. 
Отже, присадибні ділянки з боку вулиць та сусідніх ділянок допускається огороджувати (пункт 6.1.34 ДБН України Б.2.2-12:2019 «Планування і забудова територій»). Висоту огорожі необхідно встановлювати згідно з вимогами ДБН Б.2.2-5:2011 «Благоустрій територій» та правилами благоустрою населеного пункту. 
Відповідно до висновку експертизи Тернопільського відділення КНДІСЕ від 17 листопада 2021 року, проведеної за результатами комплексної будівельно-технічної експертизи у цивільній справі № 606/3079/19, влаштована глуха огорожа із азбестоцементних плоских листів (шиферу) по металевому каркасу на бетонній підмурівці між земельними ділянками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 висотою від 1,83 м до 1,91 м над поверхнею землі відповідає вимогам ДБН Б.2.2-5:2011 та
ДСТУ-Н В.2.6-188:2013 за допустимою висотою огорожі над землею (не більше 2 м).
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. 
Встановлено, що садиби сторін є суміжними, відповідач встановив огорожу на території своєї земельної ділянки, яка межує з земельною ділянкою позивачки, проте висота зазначена огорожа не перевищує 2 м.
Таким чином, при влаштуванні огорожі відповідачем не порушено норм ДБН. 
Рішенням Виконавчого комітету Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області від 30 травня 2006 року № 47 ОСОБА_2 надано дозвіл на реконструкцію і надбудову мансардного поверху житлового будинку на АДРЕСА_1 . 
07 травня 2021 року Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції в Тернопільській області (далі - Управління ДАБІ) зареєстровано декларацію про готовність до експлуатації об`єкта (реконструкція житлового будинку та господарської будівлі на АДРЕСА_2 ), будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта. Цією декларацією встановлено, що на об`єкті виконано всі передбачені будівельним паспортом обсяги робіт з дотриманням відповідних державних будівельних норм, стандартів і правил. 
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 14 травня 2021 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , підставою для державної реєстрації стала декларація про готовність об`єкта до експлуатації серії на номер ТП101210511127, видана Управлінням ДАБІ. 
Відповідно до інформації Теребовлянського бюро технічної інвентаризації від 02 жовтня 2009 року № 155 у будинковолодінні на  АДРЕСА_1 самовільно збудовані гараж, мезонін, підвал, добудова, переобладнано кухню на жилу кімнату, збільшено житлову площу на 39 кв. м.
Отже, відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій, з урахуванням положень статті 81 ЦПК України, дійшли правильного висновку про те, що позивачка не надала доказів того, що огорожа відповідача з огляду на її висоту, створює позивачці перешкоди у користуванні її земельною ділянкою, а будівництво відповідачем житлового будинку із надбудовою побудовані з порушенням будівельних норм внаслідок чого дощові води із житлового будинку відповідача стікають на її присадибну земельну ділянку, у зв`язку з чим у будинку утворились тріщини, та зазначене призводить до затоплення її присадибної земельної ділянки. 
Доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги висновки комісії із числа спеціалістів Микулинецької селищної ради, викладені в акті від 18 травня 2018 року про потрапляння дощових вод із будівель ОСОБА_2 на земельну ділянку ОСОБА_1 , інформацію Управління ДАБІ від 29 вересня 2017 року № 40-1019-1.20/2263-17 про проведення реконструкції господарської будівлі ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , з порушенням будівельних норм, Верховний Суд відхиляє, оскільки порушення, які викладені у вказаних документах, усунуті та спростовані іншими доказами у справі, які складені пізніше і які вказують на відсутність таких порушень.
Доводи касаційної скарги про те, що відповідач, встановивши твердопаливний котел, облаштував трубу димоходу із порушенням державних будівельних норм - недостатньої висоти, що спричиняє задимлення домогосподарства позивачки, утруднює дихання та шкодить її здоров`ю, Верховний Суд до уваги не бере, оскільки зазначені вимоги позивачка не зазначала в позові та, як зазначили суди попередніх інстанцій, неправильність встановлення ОСОБА_2 твердопаливного котла було предметом розгляду інших справ № 606/1552/19, № 606/847/17. 
Аргументи касаційної скарги про те, що факт затінення земельної ділянки встановлений висновком експертизи тасвідчить про перешкоди в користуванні земельною ділянкою Верховний Суд відхиляє. 
Відповідно до інформації Теребовлянського бюро технічної інвентаризації від 02 жовтня 2009 року № 155 у будинковолодінні на АДРЕСА_1 самовільно збудовані гараж, мезонін, підвал, добудова, переобладнано кухню на жилу кімнату, збільшено житлову площу на 39 кв. м. 
Згідно з висновком експерта Тернопільського відділення КНДІСЕ від 17 листопада 2021 року огорожа відповідача створює затінення тільки на частині земельної ділянки позивачки. Крім того, експерт вказав, що затінення частини земельної ділянки ОСОБА_1 відбувається через господарську будівлю та огорожу частково, коли відбувається рух сонця, з півдня затінення є більшим. 
Верховний Суд бере до уваги, що аргументи позивачки про затінення її земельної ділянки огорожею відповідача були предметом розгляду та оцінки судом апеляційної інстанції, який встановив, що вони не свідчать, що наявність огорожі відповідача є перешкодою у користуванні позивачкою її майном. 
Доводи касаційної скарги про неврахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 15 лютого 2018 року у справі № 911/2774/16, від 20 лютого 2018 року у справі № 921/14/17-г/11, від 29 березня 2018 року у справі № 918/317/17, Верховний Суд відхиляє з огляду на таке.
У зазначених постановах Верховного Суду викладено загальні положення застосування статті 391 ЦК України, зокрема про те, що умовами та підставами вказаної статті є доведення позивачем протиправної поведінки відповідача - вчинення дій, спрямованих на порушення прав позивача.
З урахуванням наведеного Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що позивачка не довела обставин вчинення відповідачем їй перешкод у користуванні земельною ділянкою та порушення її прав відповідачем, а тому доводи заявниці про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм статей 15, 16, 391 ЦК України є необґрунтованими.
Доводи касаційної скарги також зводяться до власного тлумачення норм права, до незгоди зі встановленими фактичними обставинами у справі та стосуються переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З огляду на те, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Кушнірчук Віталій Михайлович, залишити без задоволення.
Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 02 серпня 2022 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             В. В. Яремко
 
                                                                                                                        А. С. Олійник
 
                                                                                                                        О. В. Ступак