Справа № 139/260/23
Провадження № 22-ц/801/1487/2023
Категорія: 23
Головуючий у суді 1-ї інстанції Тучинська Н. В.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2023 року	Справа № 139/260/23	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Оніщука В. В. (суддя-доповідач),
суддів: Денишенко Т. О., Медвецького С. К., 
за участю секретаря судового засідання: Литвина С. С.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - Фермерське господарство «Інтер Агро»,
третя особа, яка не заявляє власних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «Зернофарт» 

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу № 139/260/23 за апеляційною скаргою адвоката Солоненка Богдана Миколайовича в інтересах Фермерського господарства «Інтер Агро» на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 12 травня 2023 року, ухвалене у складі судді Тучинської Н. В. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог
У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Фермерського господарства «Інтер Агро», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ТОВ «Зернофарт» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачка на підставі державного акту на право власності на землю серії І-ВН №032413 від 19 червня 2002 року є власницею земельної ділянки кадастровий номер 0522885900:05:001:0028, площею 1,8586 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
09 грудня 2016 року між ОСОБА_1 та відповідачем ФГ «Інтер Агро» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки, після чого 05 листопада 2020 року ФГ «Інтер Агро» та ТОВ «Зернофарт» уклали договір суборенди.
Як вбачається із умов договору від 09 грудня 2016 року розмір орендної плати за рік становить 5% від нормативної грошової оцінки, без визначення грошового еквіваленту.
На думку позивачки, вказаний договір оренди землі не містить істотної умови договору, передбаченої ч. 1 ст. 15 ЗУ «Про оренду землі», а саме орендної плати із зазначенням її розміру, що є безумовною підставою для визнання договору недійсним.
З урахуванням наведених обставин, ОСОБА_1 звернувшись в суд із даним позовом просила визнати недійним договір оренди землі від 09 грудня 2016 року, укладений між нею та ФГ «Інтер Агро», а також стягнути понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 12 травня 2023 року позов задоволено.
Визнано недійсним договір оренди землі від 09 грудня 2016 року, укладений між ОСОБА_1 та ФГ «Інтер Агро» щодо земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,8586 га з кадастровим номером 0522885900:05:001:0028, на підставі якого 27 грудня 2016 року за номером 18537934 зареєстровано інше речове право (право оренди) за ФГ «Інтер Агро».
Стягнуто з ФГ «Інтер Агро» на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1073, 60 грн.
Такий висновок суду першої інстанції обґрунтовано тим, що оскільки розмір орендної плати визначений у відсотковому значенні від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а нормативна грошова оцінка вказаної земельної ділянки у Договорі не зазначена, за умови проведення ФГ «Інтер Агро» позивачу орендної плати щороку різного розміру, отже, така істотна умова договору як розмір орендної плати сторонами Договору взагалі не визначена.
Відсутність в змісті оспорюваного Договору істотних умов (розміру орендної плати, який, виходячи з положень Договору оренди землі між сторонами від 09 грудня 2016 року, не відповідає вимогам законодавства) порушує права власника земельної ділянки на отримання орендної плати та є безумовною підставою для визнання недійсним Договору оренди землі між сторонами від 09 грудня 2016 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
У червні 2023 року адвокат Солоненко Б. М. в інтересах ФГ «Інтер Агро» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі та вирішити питання судових витрат. 

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 19 червня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Оніщук В. В., судді: Копаничук С. Г., Медвецький С. К.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 червня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 03 липня 2023 року справу призначено до розгляду на 20 липня 2023 року о 10:20 год з повідомленням сторін. 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 13.07.2023 року суддю Копаничук С. Г. замінено на суддю Денишенко Т. О.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що укладаючи договір оренди землі, ФГ «Інтер Агро» та позивачкою ОСОБА_1 було узгоджено усі істотні умови договору оренди, в тому числі умови щодо розміру орендної плати, строків її сплати, порядку нарахування, індексації. Позивачка не довела, що договір оренди землі від 09 грудня 2016 року належним чином не виконується відповідачем, крім цього позивачем не надано суду жодного доказу, який би підтверджував наявність порушення її прав, як орендодавця. 

Доводи інших учасників справи
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Спесивцев В. В. зазначив, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підтверджена належними засобами доказування, а рішення суду ухвалене на підставі повного та всебічного з`ясування обставин справи з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін. 

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причин неявки не повідомили, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,8586 га (кадастровий номер 0522885900:05:001:0028), що стверджується державним актом на право приватної власності на землю (а. с. 11) та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 318785781 від 26 грудня 2022 року (а. с. 18-20). 
09 грудня 2016 року між ОСОБА_1 та ФГ «Інтер Агро» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років, право оренди зареєстровано 27.12.2016 року.
Відповідно п. 4.1 договору розмір орендної плати за рік становить 5% від нормативної грошової оцінки (а. с. 12-16).
Із витягу № НВ-9906943532022 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 29.12.2022 вбачається, що, нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 0522885900:05:001:0028 становить 34 919,08 грн (а. с. 17).
10 липня 2021 року державним реєстратором Іванівської сільської ради Вінницької області за № 42995220 зареєстровано інше речове право - право суборенди земельної ділянки з кадастровим номером 0522885900:05:001:0028 на підставі договору суборенди № 2-69 від 05.11.2020 між ФГ «Інтер Агро» та ТОВ «Зернофарт» (а. с. 19).

Позиція суду апеляційної інстанції
Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.
Згідно з статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у частині другій статті 16 ЦК України.
Зі змісту частини третьої статті 16 ЦК України убачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Статтею 627 ЦК України передбачено, що у відповідності до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації (частина перша статті 210 ЦК України).
Відповідно до положень статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (частина друга статті 792 ЦК України).
Законом, який регулює правовідносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, істотними умовами договору оренди землі є: 
-об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); 
-строк дії договору оренди; 
-орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату .
За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. 
Згідно з ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що в оспорюваному договорі оренди від 09 грудня 2016 року, відсутні істотні умови (розмір орендної плати), що порушує права власника земельної ділянки на отримання орендної плати та є безумовною підставою для визнання цього договору недійсним.
Проте колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.
Як встановлено судом, що 09 грудня 2016 року ОСОБА_1 та ФГ «Інтер Агро» уклали договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером 0522885900:05:001:0028, визначивши орендну плату у розмірі 5 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки без зазначення грошового еквіваленту, проте не зазначили розмір нормативно грошової вартості земельної ділянки.
У ході судового розгляду справи із витягу № НВ-9906943532022 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 29 грудня 2022 року було встановлено, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 0522885900:05:001:0028 становить 34 919,08 грн.
Отже, розмір орендної плати, яку ОСОБА_1 мала б отримувати згідно умов договору становить 1 745, 95 грн.
У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що з 2017 року по 2020 рік отримувала від відповідача орендну плату у розмірі 6 500 грн, у 2021 році - 7 300 грн, у 2022 році - 7 800 грн.
Представник ФГ «Інтер Агро» в апеляційній скарзі вказує, що відповідно до інформації, розміщеної на офіційному сайті Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру, з 2016 року по 2022 рік, тобто в період дії договору оренди коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки землі становив 1, а відповідно до інформації, розміщеної на офіційному сайті Державної служби статистики України, індекс інфляції становив: 2016 рік - 112,4%; 2017 рік - 113,7%; 2018 рік - 109,8%; 2019 рік - 104,1%; 2020 рік - 105%; 2021 рік - 110%; 2022 рік - 126,6 %.
Відтак очевидним є те, що розмір фактично отриманої позивачкою орендної плати перевищує розмір, визначений договором, проте суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув.
З огляду на зазначене, апеляційний суд виснує, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги стосовно того, що при нарахуванні та виплаті орендної плати позивачці ФГ «Інтер Агро» було враховано коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки землі та індекс інфляції, а відтак не вбачається порушення прав позивачки як орендодавця.
Верховний Суд України неодноразово висловлював підхід, згідно якого відсутність однієї із істотних умов у договорі оренди землі, передбачених частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі», може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише у разі встановлення факту порушення, невизнання або оспорення прав, свобод чи інтересів особи, яка звертається із позовом.
Так, у постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1512цс16 зазначено, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Враховуючи, що сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору оренди землі, які визначені в ст.15 Закону України «Про оренду землі», оспорюваний договір укладений в письмовий формі, підписаний сторонами, зареєстрований у встановленому законом порядку, що не заперечується сторонами та зважаючи на те, що позивачка отримувала орендну плату у розмірі, більшому за встановлену договором оренди, та не обґрунтувала, яким чином порушуються її права як орендодавця, в чому полягають ці порушення, колегія суддів вважає, що відсутні передбачені ст. ст. 203, 215 ЦК України підстави для визнання договору оренди землі недійсним, а тому суд першої інстанції дійшов невірного висновку про задоволення позовних вимог.
Відсутність розміру нормативної грошової оцінки землі в договорі оренди землі не може бути підставою для визнання вказаного договору недійсним, оскільки нормативна грошова оцінка обчислюється відповідно до встановлених норм та правил і проводиться уповноваженими на це органами. За викладених обставин не зазначення нормативної грошової оцінки не порушує права позивача.
Зазначене узгоджується з правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду від 08 березня 2023 року у справі № 747/51/22.
Покликання у рішенні першої інстанції на певні правові висновки Верховного Суду є необґрунтованими, оскільки у справах, що розглядалися судом касаційної інстанції, спірні правовідносини виникли за інших фактичних обставин.
Так, зокрема, у справі № 618/1078/19-ц Верховний Суд зробив висновок, що орендар не виконав обов`язок зі сплати орендної плати з урахуванням її індексації, тобто допустив істотне порушення умов договору, то суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення про розірвання договору оренди земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_2 та ФГ «Гиренко А. І.», дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в цій частині. Відповідач здійснював нарахування орендної плати без урахування індексу інфляції, як це передбачено пунктом 10 договору та вимогами законодавства, оскільки виплата орендної плати у меншому розмірі ніж передбачено законом і договором, є підставою для його розірвання у зв`язку із його систематичним невиконанням.
У справі № 282/180/20 мова йшла про те, що у пункті 4.1 додаткових угод від 12 лютого 2019 року розмір орендної плати з прив`язкою до «понад 3%» є незрозумілим та не чітко визначеним, оскільки сторони не зазначили конкретний відсоток. Тобто із вказаних положень угоди неможливо визначити суму орендної плати, щодо якої сторони досягли згоди, що свідчить про невідповідність угоди вимогам статті 15 Закону України «Про оренду землі».
У справі № 293/1012/16-ц спірні правовідносини виникли у зв`язку із сплатою орендної плати не у повному розмірі без урахування індексації при виплаті орендної плати.
Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачка належними доказами не довела порушення її прав з підстав відсутності у договорі оренди землі від 09 грудня 2016 року істотних умов, передбачених частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі», тому доводи апеляційної скарги ФГ «Інтер Агро» заслуговують на увагу та є підставними, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. 
Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставами для його скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 

Щодо судових витрат
Згідно з частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Оскільки апеляційна скарга ФГ «Інтер Агро» підлягає задоволенню, з ОСОБА_1 на його користь слід стягнути 1 610,41 грн сплаченого ним судового збору за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Солоненка Богдана Миколайовича в інтересах Фермерського господарства «Інтер Агро» задовольнити.
Рішення Мурованокуриловецького суду Вінницької області від 12 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Інтер Агро», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ТОВ «Зернофарт» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Фермерського господарства «Інтер Агро» понесені ним судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 610 (одна тисяча шістсот десять) гривень 41 копійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Позивач - ОСОБА_1 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач - Фермерське господарство "Інтер Агро", юридична адреса: 23400, смт Муровані Курилівці Вінницької області, вул. Комарова, 31, ЄДРПОУ 39551109.
Третя особа - ТОВ «Зернофарт», місце знаходження юридичної особи: м. Вінниця, вул. Архітектора Артинова, буд. 6, офіс 15, 16, код ЄДРПОУ 39336690.

Головуючий                                                                 В. В. Оніщук

Судді                                                                         Т. О. Денишенко

С. К. Медвецький