Справа № 465/8854/21                         Головуючий у 1 інстанції: Марків Ю.С. 
Провадження № 22-ц/811/674/23                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

25 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
секретаря: Назар Х.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 03 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, ОСОБА_3 про витребування з чужого незаконного володіння нежитлового приміщення, стягнення доходів, отриманих за оренду нежитлового приміщення, стягнення матеріальної та моральної шкоди,
ВСТАНОВИЛА:
В провадженні Франківського районного суду м.Львова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Львівської міської ради, Виконавчого комітету Львівської міської ради, Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, ОСОБА_3 про витребування з чужого незаконного володіння нежитлового приміщення, стягнення доходів, отриманих за оренду нежитлового приміщення, стягнення матеріальної та моральної шкоди.
ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на підвальні приміщення, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 36,1 кв.м. з індексами приміщень 1,2 відповідно до даних технічного паспорта ЛО БТІ від 30.03.2000, інвентарний номер 63.
Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 03.03.2023 заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено частково.
Забезпечено позов шляхом заборони відчуження нежитлових приміщень напівпідвалу під індексами 1,2, загальною площею 36,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
В іншій частині заяви відмовлено.
Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 .
Вважає ухвалу суду незаконною, необгрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норми процесуального права, а висновки суду такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. 
Зазначає, що в результаті несумлінних дій відповідача, а саме: припинення дії договору або ж продажу приміщення на аукціоні « Прозоро » гіпотетично може з`явитися новий орендар або ж власник приміщення, що в свою чергу унеможливить виконання рішення суду про задоволення позову. Вважає, що судом першої інстанції незастосовані наступні норми процесуального права, які підлягають застосуванню зокрема: ЦПК України: ст. ст. 149,150, Постанову Пленуму ВСУ від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», постанову ВСУ від 25.05.2016 у справі № 6-605цс16.
Просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити у повному обсязі.
Учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи; від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшло письмове клопотання про розгляд справи за їхньої відсутності та підтримання апеляційної скарги. Тому неявка учасників, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності, а фіксування судового процесу згідно ч.2 ст.247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду таким вимогам відповідає.
Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.
Забезпечення позову - це тимчасове обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). 
У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачем і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.
При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.
Установивши, що між сторонами виник спір щодо нежитлових приміщень напівпідвалу під індексами 1,2, загальною площею 36,1 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції, з урахуванням доводів заяви про забезпечення позову та характеру спору, правильно виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може мати негативні наслідки та ускладнити виконання ймовірного судового рішення у разі задоволення позову.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 19.02.2021 у справі № 643/12369/19 (провадження № 61-21685св19), згідно якого арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном. Арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.
З урахуванням змісту позовних вимог колегія суддів вважає, що забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій щодо відчуження спірного майна буде співмірним із заявленими позовними вимогами.
Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, підстав для задоволення скарги та скасування ухвали суду колегія суддів не вбачає.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Франківського районного суду м.Львова від 03 березня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

       Повний текст постанови складено: 07.08.2023

Головуючий                                                        
Судді