ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2023 року 
м. Київ

справа № 520/28691/21
адміністративне провадження № К/990/23054/23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Білак М.В., 
суддів - Жука А.В., Мартинюк Н.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2023 року (головуючий суддя -П`янова Я.В., судді: Присяжнюк О.В., Спаскін О.А.)
у справі №520/28691/21 
за позовом ОСОБА_1 
до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 
про визнання неправомірною постанови, спонукання до усунення порушення.
I. ПРОЦЕДУРА
1.           ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила: 
- визнати неправомірною постанову заступника начальника Шевченківського ВДВС міста Харкова Східного МРУ Міністерства юстиції (місто Харків) від 04 жовтня 2017 року по ВП №39531555 про стягнення 66 318,41 грн виконавчого збору; 
- зобов`язати начальника Шевченківського ВДВС міста Харкова Східного МРУ Міністерства юстиції (місто Харків) усунути порушення (поновити порушене право ОСОБА_1 ).
2.          Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09 січня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.
3.          Не погодившись з вказаним рішенням, 19 січня 2023 року представник позивача подав апеляційну скаргу, яка зареєстрована 31 січня 2023 року.
4.          Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2023 року апеляційну скаргу повернуто скаржнику.
5.          У поданій касаційній скарзі, із посиланням на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу, а також змінити першу частину рішення Харківського апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2023 року у справі №520/28691/21, а саме речення «Позов - залишити без задоволення» на «Позов задовольнити».  
6.          Ухвалою Верховного Суду від 04 липня 2023 року відкрито касаційне провадження за вказаною скаргою.
II. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
7.          Повертаючи апеляційну скаргу заявнику, суд апеляційної інстанції виходив того, що її підписано особою, право якої на вчинення таких дій не підтверджено у встановленому законом порядку.
8.          Суд апеляційної інстанції зазначив, що матеріали справи не містять оригіналу довіреності позивачки на ім`я ОСОБА_2 , або її копії, засвідченої суддею, або копії, засвідченої у встановленому законом порядку, що не відповідає вимогам частини шостої статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
III. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
9.          У касаційній скарзі автор просить скасувати оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції посилаючись на те, що ОСОБА_2 , як представник ОСОБА_1 представляв її інтереси в суді першої інстанції, а тому його повноваження на підставі довіреності №2-1694 від 28 жовтня 2020 року, копія якої була долучена до апеляційної скарги, були встановлені та перевірені судом першої інстанції.
10.          Також, повноваження ОСОБА_2, як представника ОСОБА_1 перевірялись працівниками канцелярії суду першої інстанції при поданні до канцелярії суду документів, необхідних для вирішення справи.
11.           Крім того, стаття 296 КАС України не містить вимоги щодо подання до апеляційної скарги, підписаного представником, учасника справи, документа, який підтверджує його повноваження.     
12.          На переконання скаржника, в даному випадку не може застосовуватись положення статті 298 КАС України, оскільки суд апеляційної інстанції мав право залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1  без руху і надати строк для надання довіреності або нотаріально завіреної копії довіреності на ім`я ОСОБА_2 .  
13.           Тому, твердження в оскаржуваній ухвалі про те, що ОСОБА_2 не мав повноважень на представлення інтересів ОСОБА_1 є безпідставним.

IV. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

14.          Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити таке.
15. Касаційне провадження у справі відкрите з підстави оскарження судового рішення, зазначеного в частині другій статті 328 КАС України, та посилання скаржника на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права.
16.          Згідно з пунктом 6 частини третьої статті 2 КАС України забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад (принципів) адміністративного судочинства.
17.          Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи.
18.          Цим конституційним положенням кореспондують норми статті 14 Закону України від 02 червня 2016 року №1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" та статті 13 КАС України.
19.          За змістом частини першої статті 13 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
20.          Частиною першою статті 293 КАС України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
21.          Згідно з частинами першою-другою статті 55 КАС України сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, крім випадку, встановленого частиною дев`ятою статті 266 цього Кодексу. Особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника.
22.          Положенням статті 57 КАС України встановлено, що представником у суді може бути адвокат або законний представник. У справах незначної складності та в інших випадках, визначених цим Кодексом, представником може бути фізична особа, яка відповідно до частини другої статті 43 цього Кодексу має адміністративну процесуальну дієздатність. 
23.          Відповідно до пункту 1 частини першої статті 59 КАС України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені довіреністю фізичної або юридичної особи.
24.          Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою (частина друга статті 59 КАС України).
25.          За приписами частин п`ятої, шостої статті 59 КАС України відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді. Оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи. 
26.          Згідно з частиною восьмою статті 59 КАС України, у разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.
27.          Пунктом 1 частини четвертої статті 298 КАС України предбачено, що апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо апеляційна скарга подана особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписана, або підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено.
28.          Відповідно до матеріалів справи позивачем у даній справі є ОСОБА_1 .
29.          Суд апеляційної інстанції встановив, що апеляційну скаргу подано та підписано від імені ОСОБА_1 - ОСОБА_2, як її представником.
30.          Разом з тим, суд апеляційної інстанції встановив, що на підтвердження повноважень підписанта скарги - ОСОБА_2, до скарги долучено копію нотаріально посвідченої довіреності позивачки про надання повноважень ОСОБА_2 представляти її інтереси, яка не є належним документом, що посвідчує його право на підписання цієї скарги, оскільки копія зазначеної довіреності не засвідчена будь-яким чином. Матеріали справи не містять оригіналу довіреності позивачки на ім`я ОСОБА_2 або її копії, засвідченої суддею, або її копії, засвідченої у встановленому законом порядку, що не відповідає вимогам частини шостої статті 59 КАС України. 
31.          У зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підписана представником за відсутності підтвердження повноважень такої особи на здійснення представництва. 
32.          Таким чином, відсутні підстави для прийняття до розгляду вказаної апеляційної скарги, оскільки її підписано особою, право якої на вчинення таких дій не підтверджено у встановленому законом порядку.  
33.          Однак, Верховний Суд не погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції та вважає його передчасним виходячи з такого.
34.          За перевіркою матеріалів справи вбачається, що в матеріалах справи наявна копія довіреності представника позивачки ОСОБА_2, однак без належного засвідчення суддею.
35.          Водночас слід відмітити, що ОСОБА_2 як представник ОСОБА_1 брав участь у розгляді справи в суді першої інстанції (зокрема, підписував та подавав заяви, клопотання, брав участь в судових засіданнях від 01 лютого 2022 року, 28 листопада 2022 року, 09 січня 2023 року), отже здійснював представництво. Таким чином, судом першої інстанції особу ОСОБА_2 як представника позивача було встановлено, а його повноваження та права перевірені.
36.          Водночас, встановивши, що в матеріалах справи наявна копія довіреності представника ОСОБА_2, однак без належного засвідчення суддею, суд апеляційної інстанції не був позбавлений можливості пересвідчитись у наявності в ОСОБА_2 повноважень на здійснення представництва ОСОБА_1, залишити апеляційну скаргу без руху та надати строк для надання оригіналу довіреності або засвідченої у встановленому законом порядку її копії.
37.          Таким чином, оцінюючи у вказаному конкретному випадку обставини справи в сукупності, Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції в повній мірі не впевнившись, що апеляційну скаргу від імені ОСОБА_1 підписано належним представником, передчасно повернув її заявникові, що є проявом надмірного формалізму та може розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
38.          В даному випадку рішення апеляційного суду про повернення апеляційної скарги суперечить завданню адміністративного судочинства та не відповідає конституційним принципам щодо гарантованого судового захисту прав, а також доступу до правосуддя, закладеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.
39.          Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної інстанції є складовою конституційного права особи на судовий захист. Таке право гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 частини третьої статті 129), (пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012 та пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року №13-рп/2011).
40.          Перегляд судових рішень, зокрема, в апеляційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року №11-рп/2007).
41.          Крім того, Європейський суд з прав людини звертав увагу, що при застосуванні процедурних правил варто уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом, та порушення принципу правової визначеності (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Волчлі проти Франції», від 08 грудня 2016 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»). Така практика Європейського суду з прав людини застосовується і Верховним Судом.     
42.          Отже, доводи скаржника у касаційній скарзі щодо передчасності рішення суду апеляційної інстанції про повернення апеляційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 298 КАС України є обґрунтованими.
43.          Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
44.          Що стосується вимог касаційної скарги в частині зміни рішення суду першої інстанції, то Верховний Суд таким вимогам не надає оцінки, оскільки рішення суду першої інстанції у цій справі не переглядалось по суті в апеляційному порядку, а тому відповідно до вимог 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
45.          Враховуючи зазначене, касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду апеляційної  інстанції скасуванню із направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
46.          З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 345, 353, 355, 356 КАС України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 08 травня 2023 року у справі №520/28691/21 скасувати, а справу направити до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................
...........................
...........................
М.В. Білак
А.В. Жук
Н.М. Мартинюк,
Судді Верховного Суду