Справа № 344/5697/23 
Провадження № 22-ц/4808/848/23
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В. 
Суддя-доповідач Мальцева 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді  Мальцевої Є.Є.,
суддів:                  Луганської В.М., Девляшевського В.А., 
секретар                Возняк В.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 травня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, 

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, в якому просить стягувати з нього на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частин заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття; визнати таким, що не підлягає до виконання судовий наказ від 19 січня 2021 року в справі №344/17406/20. 
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що судовим наказом Івано-Франківського міського суду від 19.01.2021 року по справі № 344/17406/20 призначено стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття.
З часу призначення ОСОБА_1 до сплати аліментів у розмірі 1/3 частки від його заробітку на обох дітей його матеріальний стан змінився, оскільки рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2023 року у справі №345/3032/22 з його доходу з 03.10.2022 року щомісячно стягується 1/4 доходів на користь його непрацездатної матері ОСОБА_5 .
Таким чином на даний момент з доходу позивача щомісячно стягується в цілому 7/12 його доходу у вигляді аліментів, тобто більше половини доходу. 
Позивач є приватним підприємцем, його дохід є непостійним і мінливим. Позивач веде скромний спосіб життя, не володіє предметами розкоші. Най майно позивача накладено арешт в межах виконавчого провадження, що значно ускладнює та обмежує його можливість здійснювати підприємницьку діяльність.
Разом з тим, ОСОБА_2 жодних матеріальних труднощів не має. Отже, зменшення розміру аліментів не призведе до погіршення матеріального становища дітей.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 травня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає оскаржуване рішення необґрунтованим, невмотивованим, таким, що ґрунтується на припущеннях та висновках, які суперечать поданим позивачем доказам. При винесенні оскаржуваного рішення суд не врахував та не надав оцінку доказам, не врахував матеріальний стан стягувача аліментів, не застосував норми матеріального права, які підлягають застосуванню в даній справі, не врахував висновки Верховного Суду щодо застосування норм права в тотожних правовідносинах. Оскаржуване рішення суду є таким, що суперечить інтересам дітей, становить загрозу для їх повноцінного розвитку та задоволення їх основних потреб, а саме потреби в спілкуванні та проведенні часу з батьком, порушує право батька брати участь у вихованні дітей. Вказав, що суд не врахував наявність нерухомості у відповідача, безпідставно відхилив докази розміру щомісячних витрат відповідача, які були подані нею в іншій справі. Також суд не врахував доводи та докази позивача про арешт його майна і неможливість ведення підприємницької діяльності. Після стягнення аліментів позивачу на прожиття залишається лише 5000 грн на місяць, а якщо врахувати витрати на поїздку до дітей - то 3000 грн на місяць. 
Позивач зазначає, що в разі задоволення позову він буде сплачувати на користь ОСОБА_2 3000 грн аліментів щомісяця, або 1500 грн на одну дитину. З врахуванням рівності обов`язків батьків, та за умови витрат на дитину такої ж суми в розмірі 1500 грн зі сторони ОСОБА_2 матеріальне забезпечення дитини буде складати 3000 грн або на 30 % більше ніж мінімальний прожитковий мінімум на дитину. На даний час позивач сплачує 2000 грн на дитину, що становить 90% від прожиткового мінімуму, а на ОСОБА_2 відповідно покладається обов`язок сплачувати лише 10%, що з урахуванням матеріального становища обох сторін є несправедливим.
ОСОБА_1 вказує, що стягнення з нього аліментів та інші претензії ОСОБА_2 до нього є лише наслідком її негативного ставлення до нього. 
Також позивач вказав, що судом першої інстанції допущено порушення процесуального права - дану справу про зменшення розміру аліментів віднесено до малозначних та розглянуто в порядку спрощеного провадження. Судом не враховано норми ч.4 ст. 274 ЦПК України, п.3 ч.6 ст. 19 ЦПК України.
Позивач не погоджується із висновками суду про те, що ОСОБА_1 при розгляді справи про стягнення аліментів на утримання матері позовні вимоги визнав і не покликався на той факт, що з нього вже стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини його доходу щомісяця на утримання дітей, не зазначав про своє скрутне матеріальне становище. На думку суду це свідчить про те, що ОСОБА_1 вважав за можливе, поряд з існуючим на той час зобов`язанням, утримувати також свою матір. 
Позивач вважає, що вищевказаний висновок суду є поверхневим, помилковим та необ`єктивним. Суд не знає всіх обставин справи, тому на переконання ОСОБА_1 зменшені мають бути аліменти, які отримує ОСОБА_2 .
У відмові суду надати в судовому рішенні оцінки поданим позивачем доказам матеріального стану ОСОБА_2 , та у відсутності в рішенні мотивів відхилення даних доказів ОСОБА_1 вбачає порушення судом ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод - права на справедливий суд.
Безпідставна, незаконна відмова суду першої інстанції в задоволені позовних вимог, що ускладнює або унеможливлює безпосередню участь батька у вихованні дітей, порушує право дітей на спілкування з батьком, є порушенням ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод - права на повагу до приватного і сімейного життя. 
Суд посилається на думку ОСОБА_2 щодо штучності позову про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання матері, однак це є тільки припущенням ОСОБА_2 .
Але аналогічні посилання на штучність винесення наказу про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів суд не прийняв до уваги.
Позивач просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги, судові витрати покласти на відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляла, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 

Відповідач ОСОБА_2 до суду не явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Представник відповідача - адвокат Созоник Т.Б. подала клопотання про відкладення розгляду справи 01.08.2023 року у зв`язку із її зайнятістю в процесуальних діях в межах кримінального провадження. 
Відмовляючи у задоволені клопотання про відкладення розгляду справи, судова колегія зауважує на таке.
Відповідно до частини 1,2 статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
В силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
За змістом статті 371  ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шестидесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. У виняткових випадках за клопотанням сторони з урахуванням особливостей розгляду справи апеляційний суд може подовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє відповідну ухвалу. 
Представник відповідача про подовження строку розгляду справи не клопотала. Більш того, 04.07.2023 року розгляд справи вже був відкладений за заявою адвоката відповідача. 
Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористалася. 
Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засід анні.
Така правова позиція викладена Верховний Судом 24 січня 2018 року у справі №  907/425/16. 

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, тому колегія суддів відмовляє в задоволенні клопотання ОСОБА_6 про відкладення розгляду справи.

В засіданні апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. 

Вислухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Зазначеним вимогам судове рішення по суті спору в даній справі відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що не вбачає підстав для зменшення розміру аліментів у спірних правовідносинах, у зв`язку з чим не знаходить підстав для задоволення позову ОСОБА_1 . Вимога позову про визнання судового наказу від 19.01.2021 року таким, що не підлягає виконанню (тобто фактично припинення стягнення за даним судовим наказом внаслідок зміни розміру аліментів в разі задоволення позову) є похідною від позовної вимоги про зменшення розміру аліментів, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню, враховуючи висновок суду про відсутність підстав для зміни розміру аліментів. 

З цим висновком суду першої інстанції апеляційний суд погоджується. 

Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували у шлюбі з 09 грудня 2011 року, який було зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 2205.
Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 23 червня 2021 року у справі №344/17373/20, яке набрало законної сили 13 вересня 2021 року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено, шлюб розірвано.
Судовим наказом Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 січня 2021 року у справі №344/17406/20 наказано стягувати із ОСОБА_1 аліменти в користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, до досягнення дітьми повноліття. Стягнення аліментів розпочато з 16.12.2020 року.
Як встановлено з пояснень сторін в судовому засіданні в суді першої інстанції, фактично за вказаним судовим наказом розмір аліментів, які оплачує ОСОБА_1 , становить в середньому 3900,00 грн. - близько 4000,00 грн. на обох дітей на місяць.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2023 року у справі №345/3032/22 у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання батьків стягнуто з ОСОБА_1 на утримання його матері ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) з 03.10.2022 і довічно. 

Позивач вважає, що у зв`язку із набуттям такого обов`язку, визначеного судом, його матеріальний стан змінився - погіршився, що є підставою для зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Апеляційний суд зауважує, що зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Крім того, слід зазначити, що при розгляді позовів про зміну розміру аліментів застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
За змістом ст.182 ЦПК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. 
Відповідно до ч.1 ст.81 СК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.80 цього Кодексу достатніми є доказами, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції керувався також положеннями частини першої статті 3 Конвенції про права дитини, де визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Суд прийняв до уваги, що з часу винесення судового наказу Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 січня 2021 року у справі №344/17406/20, матеріальний стан платника аліментів ОСОБА_1 змінився, оскільки на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 07 лютого 2023 року у справі №345/3032/22 в нього виникло зобов`язання щодо утримання його матері ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу).
В той же час, з огляду на розмір присуджених судовим наказом Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 січня 2021 року у справі №344/17406/20 аліментів у 1/3 частці доходів ОСОБА_1 на двох неповнолітніх дітей, суд вважав, що зазначені ОСОБА_1 у позові підстави зміни матеріального становища не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів, який не може вважатися завищеним та непосильним для платника, а право дитини на утримання від батька не може бути узалежнене виключно від факту існування в нього зобов`язань перед іншими особами.
Суд правильно і об`єктивно прийняв до уваги той факт, що під час спору ОСОБА_5 з її сином ОСОБА_1 останній не заперечував позовні вимоги в заявленому розмірі, будучі обізнаним про існування вже вирішеного судом обов`язку щодо утримання двох неповнолітніх дітей. Тому не можна не погодитися з цілком логічним висновком суду про те, що ОСОБА_1 вважав за можливе, поряд з існуючими на той час своїми аліментними зобов`язанням, утримувати також свою матір у визначеному нею обсязі.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд нібито погодився з думкою відповідача про штучність позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , є безпідставними. Напроти, з оскарженого рішення вбачається, що суд відкинув такі аргументи відповідача, і оцінював докази у справі виключно з позицій ст. 89 ЦПК України - об`єктивно і неупереджено. 

Також зі змісту рішення суду від 07.02.2023 року у справі №345/3032/22 вбачається, що матір позивача - ОСОБА_5 отримує пенсію за віком - має джерело існування. У зв`язку з цим є цілком правильне міркування суду стосовно того, що малолітні діти мають єдине джерело існування - утримання батьків. Тому суд відмовив в позові. 

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і правильно встановив обставини справи, правовідносини сторін, зробив відповідний їм висновок, і доводи апеляційної скарги є аналогічними обґрунтуванню позовних вимог, які суд перевіряв в суді під час розгляду справи, дав їм мотивовану оцінку, і з якою погодився апеляційний суд. 

Позивач в апеляційній скарзі не спростував висновків суду першої інстанції, а виразив свою незгоду без будь-якого правового обґрунтування, оскільки судом правильно визначено правовідносини сторін, і саме з урахуванням позовних вимог і можливих порушень прав позивача, які він зазначив як підставу звернення до суду, судом оцінено надані сторонами докази. 
Твердження апелянта про те, що судом суб`єктивно і неправильно оцінені докази по справі, зводяться до вимог про переоцінку наданих ним доказів витрат відповідача, які на його думку повинні підтверджувати її матеріальний стан, але з урахуванням характеру позову, не впливають на висновки суду. 

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Таким чином, позиція позивача стосовно того, що відповідач має нести більший матеріальний обов`язок щодо утримання дітей, оскільки має постійну роботу і стабільний дохід, не є слушною, а судове рішення по суті спору в даній справі ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. 

Однак, неможливо не прийняти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що всупереч нормам ч.4 ст.274 ЦПК України, п.3 ч.6 ст.19 ЦПК України справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження. 

Так, для цілей ЦПК України малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; {Пункт 2 частини шостої статті 19 із змінами, внесеними згідно із Законом № 460-IX від 15.01.2020} 3) справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства). (ст. 19 ЦПК України). 
Згідно з ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах,  що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя. 
Отже, виходячи зі змісту позовних вимог, законом не передбачений розгляд справи за позовом про зменшення розміру аліментів в порядку спрощеного позовного провадження. 
При цьому суд помилково зазначив, що справа не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, і розглянув в порядку спрощеного позовного провадження. 
Відповідно до п.4 ч.1, п.7 ч.3 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

З урахуванням викладеного апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, оскаржене рішення - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові з вищенаведених підстав. 

Керуючись ст. ст. 268, 374, 376, 381- 383, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 травня 2023 року скасувати. 
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 02 серпня 2023 року. 

Головуюча                                                                                Є.Є. Мальцева

Судді:                                                                                        В.М. Луганська
                                                                       В.А. Деляшевський