ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року
м. Київ
 
справа № 755/9692/22
провадження № 51-3516 км 23
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
 
головуючого судді                                   ОСОБА_1 ,
суддів:                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                  ОСОБА_5 ,
засудженого                                              ОСОБА_6 ,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Київського апеляційного суду від 07 березня 2023 року стосовно 
 
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
уродженця та жителя 
АДРЕСА_1 , 
 
засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2, 4 ст. 185 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Дніпровський районний суд м. Києва вироком від 06 жовтня 2022 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 07 березня 2023 року, засудив ОСОБА_6 за:
- ч. 1 ст. 185 КК України - до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік; 
- ч. 2 ст. 185 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; 
- ч. 4 ст. 185 КК України - до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначив ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ст. 75 КК України звільнив ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні крадіжок чужого майна за таких обставин.
ОСОБА_6 у період 2021-2022 років працював черговим пульту управління ділянки експлуатації ОПС і ТСБ в м. Києві в ТОВ «Охоронний холдінг» (далі - ТОВ) (вул. Курнатовського, 20-а).
Перебуваючи на нічному чергуванні за місцем роботи, ОСОБА_6 таємно, повторно викрав майно ТОВ: 
- 01 жовтня 2021 року - ноутбук «Dell Inspiron 7577», вартістю 30 139,50 грн;
- в середині листопада 2021 року - три радіостанції «PD565», загальною вартістю 26 982 грн;
- 30 листопада 2021 року - моноблок «Asus» V161GART-BD005D зі встановленим програмним забезпеченням Windows 10 Professional 64-dit, загальною вартістю 15 049,50 грн; 
- у грудні 2021 року - три планшети «Motorola» MZ617 16GB, бездротову точку доступу «Mikrotik», загальною вартістю 19 792,98 грн;
в умовах воєнного стану:
- на початку серпня 2022 року - три радіостанції «PD505», загальною вартістю 30 877,20 грн; 
- 22 серпня 2022 року - персональний комп`ютер «Dell», вартістю 16 900,02 грн;
- 26 серпня 2022 року - процесор «Intel Core I5 9600K», персональний комп`ютер на базі процесора «Core І3», програмні забезпечення «MS Office 2016 Home and Business 32/64», «MS Windows 10», загальною вартістю 21 744,06 грн,
заподіявши потерпілому матеріальної шкоди на вказані суми. 
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, не погоджуючись із ухвалою апеляційного суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить її скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що суд апеляційної інстанції не врахував того, що ОСОБА_6 : 
- вчинив умисні, тяжкі, корисливі злочини - сім крадіжок майна ТОВ, три з яких - під час воєнного стану, що свідчить про підвищений ступінь суспільної небезпеки засудженого;
- заподіяв потерпілому матеріальної шкоди на загальну суму 163 659 грн;
- з цивільного позову ТОВ на суму 107 459 грн відшкодував лише дуже незначну частину (3 000 грн).
Крім того, прокурор посилається на невідповідність ухвали суду апеляційної інстанції вимогам ст. 419 КПК України.
Позиції учасників судового провадження
Прокурор підтримав доводи касаційної скарги, просив скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Засуджений заперечив проти задоволення касаційної скарги, просив залишити оскаржуване судове рішення без зміни.
Мотиви Суду
Положеннями ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визначати доведеними обставини, що були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості  ОСОБА_6  у вчиненні кримінальних правопорушень за обставин, викладених у вироку, та правильність кваліфікації його дій за частинами 1, 2, 4 ст. 185 КК України в касаційному порядку прокурором не оспорюються. 
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. 
Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; застосування закону, який не підлягає застосуванню; неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК України).
Що стосується доводів прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме безпідставне, на його думку, застосування положень ст. 75 КК України, то колегія суддів уважає за необхідне зазначити таке.
За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. 
Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК України, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.
Згідно з приписами п. 2 ч. 1 ст. 419 КПК України в мотивувальній частині ухвали суду апеляційної інстанції зазначаються мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.
При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Таким чином, закон вимагає від суду проаналізувати всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надати на них мотивовані відповіді. Недотримання цих положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке згідно зі ст. 438 КПК України тягне за собою скасування судового рішення.
Колегія суддів касаційного суду вважає, що суд апеляційної інстанції вказаних вимог закону при перегляді вироку суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 за апеляційною скаргою прокурора дотримався не в повній мірі.
Відповідно до статей 50, 65 КК Україниособі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення і попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого. 
Згідно з приписами ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Так, суд першої інстанції, обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри покарання та призначаючи ОСОБА_6 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, як убачається з вироку, врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, відсутність обставин, що обтяжують покарання, та наявність обставин, що пом`якшують покарання - щире каяття, часткове добровільне відшкодування завданого збитку, дані про його особу, зокрема, його вік та стан здоров`я, а також те, що він раніше не судимий, офіційно не працює, має на утриманні малолітню дитину.
Прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 та ухвалити новий вирок, призначивши обвинуваченому покарання, яке належить відбувати реально. Свої вимоги прокурор обґрунтовував тим, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про можливість застосування інституту звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням, проігнорував відомості щодо підвищеної суспільної небезпеки особи обвинуваченого, врахував ті ж самі обставини, які були вже враховані при призначенні обвинуваченому покарання у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією відповідної норми Особливої частини КК України.
За результатом розгляду апеляційної скарги прокурорасуд апеляційної інстанції залишив її без задоволення, а вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_6 - без зміни.
Однак при цьому суд апеляційної інстанції, взявши до уваги обставини, встановлені судом першої інстанції, повною мірою не врахував доводів апеляційної скарги прокурора про підвищену суспільну небезпеку особи ОСОБА_6 та конкретні обставини вчинення ним кримінальних правопорушень, а саме те, що він вчинив умисний тяжкий корисливий злочин (ч. 4 ст. 185 КК України), сімкрадіжок чужого майна на загальну суму 163 659 грн, з яких три - в умовах воєнного стану, а також лише часткове (незначне) відшкодування завданого збитку.  
Відтак колегія суддів уважає, що суд апеляційної інстанції належно не обґрунтував та не вмотивував своїх висновків щодо правильності рішення місцевого суду про можливість виправлення ОСОБА_6 без реального відбування призначеного покарання, та постановив ухвалу, яка не відповідає ст. 419 КПК України.
Враховуючи викладене, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду стосовно ОСОБА_6 - скасуванню на підставі пунктів 1, 2ч. 1 ст. 438 КПК України у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати викладене, ретельно перевірити доводи, наведені в апеляційній скарзі, дати на них вичерпні відповіді й постановити законне та обґрунтоване рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.
За умови підтвердження обсягу обвинувачення ОСОБА_6 та за відсутності інших обставин, які можуть вплинути на вирішення питання, пов`язаного із застосуванням положень ст. 75 КК України, застосування до нього інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням слід уважати необґрунтованим.
Керуючись статтями 441, 442 КПК України, Суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Київського апеляційного суду від 07 березня 2023 року стосовно ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
            Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                              ОСОБА_2                              ОСОБА_3