ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року		Справа № 1.380.2019.006038 пров. № А/857/5384/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Затолочного В.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання провести перерахунок пенсії, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 6 березня 2023 року (суддя Гулик А.Г., м.Львів), -
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – ГУПФ) в якому просив:
визнати неправомірними дії відповідача щодо нарахування після 16.10.2018 доплати до пенсії за понаднормативний стаж згідно з частиною першою статтею 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058-IV);
зобов`язати ГУПФ здійснити перерахунок доплати за понаднормативний стаж за період з 16.10.2018 по дату прийнятого рішення відповідно до вимог частини другої статті 56 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон № 796-XII), виходячи з розрахунку один процент заробітку за кожен рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку за кожен рік стажу понад 20 років;
зобов`язати ГУПФ виплатити недоплачену суму заборгованості за період з 16.10.2018 по дату прийнятого рішення, яка виникне в результаті перерахунку;
зобов`язати відповідача станом на день прийняття рішення встановити йому доплату за понаднормативний стаж за період з 16.10.2018 по дату прийнятого рішення відповідно до вимог частини другої статті 56 Закону №796-XII, виходячи з розрахунку один процент заробітку за кожен рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку за кожен рік стажу понад 20 років, та виплачувати її в подальшому і збільшувати розмір, застосовуючи правила, передбачені статтею 67 Закону №796-XII.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2019 року, яке набрало законної сили 10.03.2020 (далі – Рішення суду), визнано протиправними дії ГУПФ щодо відмови у нарахуванні ОСОБА_1 доплати до пенсії за понаднормативний стаж згідно з частиною першою статті 28 Закону № 1058-IV, викладені у листі від 17.05.2019 №2030/Г-20/07.05-06, №2650/Г-94/07.05-06. Зобов`язано ГУПФ здійснити перерахунок та виплату доплати ОСОБА_1 за понаднормативний стаж відповідно до частини другої статті 56 Закону №796-XII, виходячи з розрахунку один процент заробітку за кожен рік роботи понад встановлений вказаним пунктом стаж, але не вище 75 відсотків заробітку за кожен рік стажу понад 20 років, з врахуванням виплачених сум, починаючи з 17.10.2018. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 6 березня 2023 року заяву позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення задоволено повністю. Зобов`язано ГУПФ подати звіт про виконання Рішення суду протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили (далі – Ухвала суду).
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 26 квітня 2023 року прийнято звіт ГУПФ від 24.03.2023 про виконання Рішення суду. 
Не погодившись із постановленою Ухвалою суду, його оскаржив відповідач, який із покликанням на порушенням норм процесуального права, просить скасувати таку ухвалу та у задоволені заяви про встановлення судового контролю відмовити.
В апеляційній скарзі вказує, що позивачем не подано до суду жодних доказів на підтвердження ухилення відповідача від виконання Рішення суду.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.     
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на судове рішення, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з можливості встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.
Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Частиною другою, тринадцятою статті 14 КАС визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно із статтею 370 КАС судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, – за її межами.
У Рішенні від 30 червня 2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абзац 1 підпункт 3.2 пункту 3, абзацу 2 пункту 4 мотивувальної частини).
Відповідно до статті 382 КАС суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Зважаючи на викладені норми, слід вказати, що головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується ухваленням судового рішення, а також передбачає його виконання.
При цьому аналіз норми статті 382 КАС у її системному взаємозв`язку з нормами статті 372 КАС дозволяє стверджувати, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах може здійснюватися, за наявності для цього підстав, безвідносно до факту наявності виконавчого провадження щодо виконання відповідного судового рішення.
Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання постанови суду першої інстанції, а в разі неподання такого звіту – встановленням нового строку для подання звіту та накладенням штрафу.
Згідно позиції Великої Палати Верховного Суду, наведеній в ухвалі від 20 червня 2018 року у справі №800/592/17, клопотання про встановлення судового контролю може бути подано й задоволено судом вже після ухвалення рішення у справі.
Таким чином, позивач має право звернутися із заявою (клопотанням) про встановлення судового контролю після прийняття судом рішення у справі, у разі існування ризику його невиконання.
Водночас зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31 липня 2018 року у справі № 235/7638/16-а.
При цьому, закон не встановлює, з яких підстав на суб`єкта владних повноважень може бути покладено такий обов`язок.
Однак, за змістом норм статті 129-1 Конституції України, статті 370 КАС щодо обов`язковості судового рішення такою підставою є обставини, які ставлять під сумнів виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення.
Такий висновок щодо застосування норм права наведено Верховним Судом у постанові від 17 вересня 2020 року у справі № 340/962/19.
Аналіз вищевикладених норм процесуального права з урахуванням висновків Верховного Суду щодо їх застосування, дає суду апеляційної інстанції підстави вважати, що судовий контроль в порядку норм статті 382 КАС шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення може бути встановлено за таких умов:
– рішення суду ще не виконано, у тому числі у порядку його примусового виконання;
– існує обґрунтований і підтверджений доказами ризик його невиконання;
– існують підтверджені доказами обставини, які ставлять під сумнів виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, або дають підстави вважати, що:
– загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату,
– або що відповідач (його правонаступник) створює перешкоди для виконання такого рішення, має намір ухилення від цього обов`язку.
Зважаючи на викладені норми, апеляційний суд звертає увагу на те, що Рішення суду набрало законної сили ще 10.03.2020. Із заявою про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення позивач звернувся у січні 2023 року, тобто протягом цього часу Рішення суду виконано не було. А тому у позивача були достатні підстави для звернення до суду із вказаною заявою. 
Крім того, апеляційний суд вважає за необхідне вказати, що на виконання вимог Ухвали суду скаржником подано відповідний звіт про виконання Рішення суду, він прийнятий судом і Рішення суду вважається виконаним, а отже подаючи такий звіт ГУПФ погодилося із оскаржуваною Ухвалою суду та виконало вимоги, що у ній зазначені без жодних застережень. Належне виконання ГУПФ Рішення суду визнано також і позивачем.
Оцінюючи наведені скаржником доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення суд першої інстанції, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 308, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 6 березня 2023 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. С. Затолочний