СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2023 року                                    м. Харків                                   Справа №917/1364/22  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Гетьман Р.А., суддя Россолов В.В., суддя  Склярук О.І.

розглянувши в порядку письмового провадження в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Чайки Богдана Васильовича (вх.№1030П від 30.05.2023) на рішення Господарського суду Полтавської області від 27.01.2023 у справі №917/1364/22 (м. Полтава, суддя Білоусов С.М.),
за позовом Комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради», м. Полтава, 
до Фізичної особи-підприємця Чайки Богдана Васильовича, м. Вінниця, 
про стягнення штрафних санкцій за договором, - 

ВСТАНОВИВ:

28.10.2022 року КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» звернулося з позовною заявою №368 від 27.10.2022 року (вх.№1475/22) до ФОП Чайки Богдана Васильовича про стягнення пені у розмірі 154 568,20 грн та 91 692,93 грн - штрафу. 
Позовну заяву обґрунтовано тим, що сторони перебували у договірних відносинах, проте, відповідач порушив умови договору №78 від 20.04.2022 року в частині своєчасної поставки товару.
Рішенням Господарського суду Полтавської області від 27.01.2023 позов задоволено повністю. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Чайки Богдана Васильовича на користь Комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» заборгованість за порушення умов договору №78 від 20.04.2022 року в розмірі 246 261,13 грн., що складається з: 154 568,20 грн. – пені, 91 692,93 грн. – штрафу та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 693,92 грн. Ухвалено видати наказ після набрання цим рішенням законної сили. Копію рішення ухвалено направити учасникам (сторонам) справи в порядку, встановленому статтею 242 ГПК України.
Фізична особа-підприємець Чайка Богдан Васильович з вказаним рішенням не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм чинного законодавства, просить рішення Господарського суду Полтавської області від 27.01.2023 у справі №917/1364/22 за позовом КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» до ФОП Чайки Б.В. про стягнення штрафних санкцій за договором – скасувати; постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову або зменшення розміру штрафних санкцій до 1000 грн; стягнути на користь ФОП Чайка Б.В. судові витрати в розмірі 5540,89 грн судового збору та 5000,00 грн витрат на правову допомогу. 
В обґрунтування своєї позиції по справі апелянт посилається на наступне:
- відповідач не зміг виконати свої зобов`язання за договором у зв`язку з форс-мажорними обставинами, що, згідно з приписами ч.1 ст. 617 ЦК України та ч.2 ст. 128 ГК України, є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання; 
- позивачем не зазначено про те, що він поніс збитки у зв`язку з непоставкою частини товару, будь-які докази цьому відсутні, а тому можна стверджувати що їх не було; причинами непоставки товару є форс-мажорні обставини (військові дії), які призвели до відсутності необхідних товарів в офіційного представника, з огляду на що, навіть задовольняючи позов, суд мав зменшити розмір штрафних санкцій до 1000 грн;
- відповідач не приймав участь у судових засіданнях адже не був неналежним чином повідомлений про дату та час судових засідань, з огляду на що не міг надати до суду першої інстанції докази, що додані до апеляційної скарги.
Системою автоматизованого розподілу справ відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 30.05.2023 для розгляду справи №917/1364/22 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гетьман Р.А., судді Сгара Е.В., Склярук О.І. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 31.05.2023 витребувано у Господарського суду Полтавської області матеріали справи №917/1364/22. Відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, до надходження матеріалів справи до суду апеляційної інстанції. Копію цієї ухвали надіслано скаржнику та Господарському суду Полтавської області.
13.06.2023 до Східного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи №917/1364/22 (вх.№6781).
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.06.2023 у зв`язку із відпусткою судді Сгари Е.В. для розгляду справи №917/1364/22 визначено новий склад суду, а саме: головуючий суддя-доповідач          Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І., суддя Россолов В.В.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.06.2023 поновлено Фізичній особі-підприємцю Чайка Богдану Васильовичу пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження у справі №917/1364/22. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Чайки Богдана Васильовича (вх.№1030П від 30.05.2023) на рішення Господарського суду Полтавської області від 27.01.2023 у справі №917/1364/22. Розгляд апеляційної скарги ухвалено здійснювати в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Встановлено позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали. Відзив має бути оформлено у відповідності до вимог ст.263 Господарського процесуального кодексу України, якою, зокрема, передбачено, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи. Східним апеляційним господарським судом в умовах воєнного стану, зважаючи на утруднення реалізації учасниками справи прав, наданих їм Господарським процесуальним кодексом України рекомендовано учасникам справи для прискорення документообігу в межах цієї справи, надсилати документи (відзиви, заяви, клопотання тощо) з використанням програми «Електронний суд» (за умов відповідної реєстрації) або скеровувати їх з засвідченням електронним цифровим підписом уповноваженої особи на електронну адресу Східного апеляційного господарського суду inbox@eag.court.gov.ua Реєстрація в електронному кабінеті можлива за посиланням https://id.court.gov.ua/rt.gov.ua/sud4875/
Від Комунального підприємства «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» надійшов відзив (вх.№8028 від 11.07.2023), в якому просить залишити судове рішення по справі №917/1364/22 без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення. 
В обґрунтування своєї позиції по справі позивач посилається на наступне: 
- саме по собі посилання відповідача на розпочату 24.02.2022 військову агресію рф проти України та лист ТПП України від 28.02.2022 не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання; 
- твердження відповідача про відсутність завданих збитків позивачу і як наслідок не застосування штрафних санкцій за невиконання умов договору не заслуговує на увагу, оскільки саме договором передбачено застосування штрафних санкцій (п.8.3 Договору);
- матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач перебуває в кращому становищі порівняно з відповідачем з огляду на запровадження в державі воєнного стану; 
- договір укладено 20.04.2022, тобто в період дії воєнного стану, про що достеменно було відомо відповідачу і він свідомо брав на себе відповідальність в частині виконання обов`язку по поставці товару.  
Суд зазначає, що враховуючи, що ціна позову в даній справі є меншою від ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом було попереджено сторони, що апеляційна скарга буде розглянута за правилами ч. 10 ст. 270 ГПК України без повідомлення учасників справи.
Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 6 ст. 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Копія ухвали Східного апеляційного господарського суду від 16.06.2023 була надіслана рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на адресу позивача (трекінг Укрпошти 6102271279042) та вручена – 26.06.2023. Копія ухвали, надіслана на офіційну юридичну адресу відповідача (трекінг Укрпошти 6102271279050) повернулась до суду із відміткою Укрпошти «за закінченням встановленого терміну зберігання». 
Крім того, згідно картки обліку вихідних документів №1407 від 16.06.2023 копії ухвали суду направлялись на електронні адреси, зазначені учасниками провадження у справі, як контактні, про що в системі «Діловодство спеціалізованого суду» містяться відомості про успішне доставлення електронних листів. 
Зокрема, копія ували була направлена відповідачу на офіційну електронну адресу, відомості про яку наявні в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань. Також вказана електронна адреса була зазначена самим скаржником в апеляційній скарзі як контактна. 
Таким чином, матеріалами справи підтверджується належне повідомлення сторін про відкриття провадження у справі та розгляд справи в порядку, передбаченому ч. 10 ст. 270 ГПК України.
Заперечень проти розгляду апеляційної скарги в даному порядку від сторін не надійшло.
Дослідивши матеріали справи, а також викладені у апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу доводи, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та розглянувши справу в порядку статті 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів встановила наступні обставини.
Як вбачається з матеріалів справи,  20.04.2022 року між Комунальним підприємством «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» (замовник) та Фізичною особою-підприємцем Чайкою Богданом Васильовичем (постачальник) було укладено договір №78 за яким постачальник зобов`язався в 2022 році у терміни, в порядку та на умовах, визначених даним договором, поставити та передати у власність замовника, товар   код за ДК 021:2015-34350000-5 - Шини для транспортних засобів великої та малої тоннажності (шини літні та всесезонні), надалі – Товар, у кількості, номенклатурі (асортименті) згідно та по ціні згідно із специфікацією (Додаток №1), яка є невід`ємною частиною договору, а замовник зобов`язався прийняти цей товар та оплатити його у порядку і на умовах визначених даним договором. Поставка товару може здійснюватися окремими партіями (п. 1.1 та п. 1.2 Договору).
Відповідно до п. 4.1 Договору,   ціна договору складає: 2 928 286,00 (два мільйони дев`ятсот двадцять вісім тисяч двісті вісімдесят шість гривень 00 коп.).
За умовами п. 5.3 Договору порядок оплати повинен здійснюватися на підставі ч. 1 ст. 49 Бюджетного кодексу України - протягом 20 банківських днів з дня отримання замовником товару на підставі належним чином оформлених документів постачальника при наявності бюджетних призначень на ці цілі, з можливістю відстрочки платежу до кінця бюджетного року, без нарахування штрафних санкцій.
Пунктом 6.1 Договору сторони погодили, що строк поставки (передачі) постачальником товару замовнику: до 30.06.2022.
Відповідно до п.7.2.2 Договору замовник має право контролювати поставку товару у строки, встановлені договором. 
Пунктом 7.3.1 Договору постачальник зобов`язаний поставити товар замовнику у строк, встановлений даним договором. 
Згідно з п.8.1 Договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та договором.  
Даний договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2022 року, а в частині взаєморозрахунків, до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором та виконання постачальником гарантійних зобов`язань (п. 11.1 Договору).
Відповідач взяті на себе зобов`язань за вказаним договором виконав не в повному обсязі, а саме: поставив товар частково на загальну суму 1  618 387,00 грн, у зв`язку з чим замовник - КП «Об`єднане автогосподарство закладів та установ охорони здоров`я Полтавської області Полтавської обласної ради» надіслав ФОП Чайці Б.В. претензію від 14.09.2022 за №310 з вимогою сплатити штрафні санкції за невиконання умов договору №78 від 20.04.2022. Одночасно, позивач надав відповідачеві розрахунок пені, штрафу та рахунок на оплату №471 від 14.09.2022.
Відповідач на претензію жодним чином не відреагував, у зв`язку з чим позивач звернувся за захистом своїх прав до суду з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Чайки Богдана Васильовича 154 568,20 грн пені та 91 692,93 грн - штрафу.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом   постачальником – ФОП Чайкою Б.В. не поставлений товар загальною вартістю 1 309 899,00 грн. Також суд зазначив, що на підставі ст. 230, 232 ГК України та п. 8.3 договору позивачем нараховано та правомірно заявлено до стягнення пеню в розмірі 154 568,20 грн за період з 01.07.2022 року по 26.10.2022 року та штраф у розмірі 91 692,93 грн, з огляду на що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. 
Надаючи правову оцінку вищенаведеним обставинам, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного Кодексу України (далі - ЦК України), підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Згідно з частиною 1 статті 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Згідно статтею 509 ЦК України, статтею 173 Господарського кодексу України (далі - ГК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 193 ГК України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Не допускається одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом, а також відмова від виконання або відстрочка виконання з мотиву, що зобов`язання другої сторони за іншим договором не було виконано належним чином.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтею 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк товари у власність покупця для виконання його підприємницької діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар та сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до частини 2 статті 712 ЦК України до договору поставки застосовують загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно зі статтею 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Статтею 663 ЦК України передбачено, що продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
В силу статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Нормами статті 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Як встановлено судом, між сторонами у справі укладено договір поставки №78 від 20.04.2022, згідно з яким відповідач зобов`язався передати у встановлені цим договором терміни товар (код за ДК 021:2015-34350000-5 - Шини для транспортних засобів великої та малої тоннажності (шини літні та всесезонні) у власність Замовника, а Замовник - прийняти цей товар і сплатити за нього певну грошову суму згідно умов цього договору.
Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Пунктом 6.1 договору сторони погодили, що строк поставки (передачі) постачальником товару замовнику: до 30.06.2022.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується відповідачем, постачальник поставив замовнику обумовлений договором товар - шини для транспортних засобів на загальну суму 1 618 387,00 грн, що підтверджується наступними документами:
- видатковою накладною № 143 від 21.04.2022 на загальну суму 1 073 252,00 грн;
- видатковою накладною № 144 від 21.04.2022 на загальну суму 87   654,00 грн;
- видатковою накладною № 145 від 03.05.2022 на загальну суму 148 860,00 грн;
- видатковою накладною № 146 від 03.05.2022 на загальну суму 148 860,00 грн;
- видатковою накладною № 181 від 23.05.2022 на загальну суму 86 886,00 грн;
- видатковою накладною № 177 від 19.05.2022 на загальну суму 72 875,00 грн.
Пунктом 4.1 Договору та специфікації, додатку №1 до нього в редакції додаткової угоди №1 від 20.04.2022, сторони погодили, що ціна договору складає: 2 928 286,00 (два мільйони дев`ятсот двадцять вісім тисяч двісті вісімдесят шість гривень 00 коп.) грн.
Таким чином, станом на дату звернення позивача до суду з даним позовом постачальником – ФОП Чайкою Б.В. не поставлено товар на загальну вартість 1 309 899,00 грн.
Відповідно до частини 2 статті 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Відповідно до частин 3 та 4 статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
За таких обставин обов`язок доведення факту дотримання строків поставки за поставлений товар закон покладає на постачальника.
Відповідач не надав суду належні докази щодо своєчасної поставки товару згідно Договору №78 від 20.04.2022.
Більше того, відповідач в апеляційній скарзі не заперечує проти існування порушення строків поставки, проте зазначає, що виникло таке прострочення через відсутність на складах шин брендів, зазначених в специфікації, з 02.05.2022 по 30.06.2022, що підтверджується листами офіційного представника бренду. 
Частиною 2 статті 218 ГК України визначено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.
Таким чином, посилання апелянта на відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, не є підставою для звільнення від відповідальності за неналежне виконання господарського зобов`язання. 
Крім того, відповідно до статті 42 ГК України, підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до статті 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.
Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.
Таким чином, укладаючи договір та погоджуючись з його умовами щодо правових наслідків за порушення обумовлених цим договором зобов`язань, сторона не може беззаперечно розраховувати, що в подальшому такі умови не будуть застосовані до неї судом під час розгляду спору про відповідальність сторони за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором.
Фізична особа-підприємець Чайка Богдан Васильович, як суб`єкт підприємницької діяльності, який здійснює свою господарську діяльність на власний ризик, підписуючи договір, усвідомлював визначений у п.6.1. Договору строк поставки, з огляду на що повинен був розумно оцінити цю обставину з урахуванням виду своєї діяльності та можливості виконання зобов`язання у погоджений сторонами строк. 
Крім того, Договір №78  від 20.04.2023 було підписано майже через 2 місяці після введення воєнного стану в Україні. Тобто відповідач мав розумно оцінити обставини з урахуванням виду своєї діяльності та можливість виконання зобов`язання у погоджені сторонами строки. 
Частиною 1 ст. 216 ГК України передбачено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
За приписами ст. 230 ГК України порушення зобов`язання є підставою для застосування господарських санкцій (неустойка, штраф, пеня). Штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Згідно з ч. 1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Нормами ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Штрафні санкції за порушення грошових зобов`язань встановлюються у відсотках, розмір яких визначається обліковою ставкою Національного банку України, за увесь час користування чужими коштами, якщо інший розмір відсотків не передбачено законом або договором. (ч. 6 ст. 231 ГК України).
Пунктом 8.3 Договору обумовлено, що за порушення строків виконання зобов`язання Постачальник сплачує Замовнику пеню у розмірі 0,1% вартості Товару, з якого допущено прострочення виконання зобов`язання за кожний день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково стягується штраф у розмірі 7% вказаної вартості.
Так, позивачем було заявлено до стягнення пеню у розмірі 154568,20 грн за період з 01.07.2022 по 26.10.2022 та штраф за прострочення понад 30 днів у розмірі 91692,93 грн.
Перевіривши поданий позивачем розрахунок пені у розмірі 154568,20 грн та штрафу у розмірі 91692,93 грн, суд апеляційної інстанції вважає, що останні є арифметично вірними та здійснені обґрунтовано, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позову.   
Стосовно посилання апелянта на те, що воєнний стан в країні є форс-мажорною обставиною, що підтверджується копією сертифікату, виданого Торгово-Промисловою палатою України від 28.02.2022 вих.№2024/02.0-7.1, колегія суддів зазначає наступне. 
Настання форс-мажору не є підставою для зміни умов договору та звільнення від виконання зобов`язання. Навіть, якщо під час війни сторона не може своєчасно виконати свої зобов`язання за договором - це не є підставою для звільнення від сплати штрафних санкцій.
Посилаючись на форс-мажор як на підставу для звільнення від відповідальності, Відповідачу потрібно довести, як саме проявився форс-мажор під час виконання такого зобов`язання. Одного лише посилання на наявність форс-мажору (а зокрема на лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 про визнання форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України) недостатньо.
Відтак, колегія суду констатує, що не є достатнім формальне посилання на лист Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 про визнання форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, оскільки суд має досліджувати докази в сукупності.
Відповідна правова позиція наведена і в постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року по справі №922/854/21.
Обставини непереборної сили засвідчуються сертифікатом Торгово-промислової палати України. Проте, Листом від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 Торгово-промислова палата засвідчила форс-мажорні обставини - військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою запровадження воєнного стану, та підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору.
Поряд з тим, існування Листа Торгово-промислової палати України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1 не є звільненням від виконання зобов`язань за договором (сплати штрафних санкцій) під час воєнного стану. Втім, це може бути підставою від звільнення, якщо сторона за Договором доведе, що виключно внаслідок агресії сусідньої держави неможливо було виконати свої зобов`язання.
Однак головне, це те що, наявність форс-мажорних обставин це не амністія, а лише відстрочка від виконання зобов`язання без штрафних санкцій і у разі фактичного доведення цих обставин.
Слід зазначити, що засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) є однією з функцій ТПП, затверджених Статутом ТПП України та Законом України «Про торгово-промислові палати України».
Засвідчення форс-мажорних обставин є послугою в розумінні Цивільного кодексу України, яку ТПП надає для фізичних та юридичних осіб.
Звернення суб`єктів господарської діяльності до ТПП України за отриманням сертифіката для засвідчення форс-мажорних обставин є належним доказом їх засвідчення відповідно до законодавства України.
Проте сертифікат про форс-мажорні обставини не є актом державного органу, який спричиняє виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків сторін. У разі судового процесу сертифікат ТПП є лише одним із доказів, який не має наперед визначеної сили перед іншими доказами, і лише в їх сукупності на підставі наданих доказів суд приймає рішення.
Порядок засвідчення форс-мажорних обставин встановлюється регламентом засвідчення ТПП України та регіональними ТПП форс-мажорних обставин.
Відповідно до регламенту форс-мажорні обставини засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб щодо кожного окремого договору, зобов`язання, контракту, виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Тягар доказування форс-мажорних обставин покладено на заявника.
Тож сторона, що посилається на форс-мажорні обставини, повинна надати докази за чотирма складовими події «форс-мажору»: подія (форс-мажорна обставина); непередбачуваність обставин; причинно-наслідковий зв`язок між обставиною (подією) і неможливістю виконання стороною своїх конкретних зобов`язань; неможливість виконання і альтернативного виконання.
Колегія суддів зважаючи на доводи апеляційної скарги зазначає, що воєнний стан на території України не означає, що відповідач не може здійснювати підприємницьку діяльність та дотримуватися строків виконання зобов`язань. Відповідач не надав доказів того, що він зупинив роботу у зв`язку з воєнним станом, наявні обставини, що б перешкоджали суб`єкту господарювання здійснювати підприємницьку діяльність під час введеного воєнного стану.
Крім того, відповідно п.9.1 Договору №78 від 20.04.2022 обставинами непереборної сили (форс-мажорні обставини) розуміються зовнішні та надзвичайні обставини, які не існували на час підписання цього Договору, виникли поза волею Сторін, настанню та дії яких вони не могли перешкодити та які перешкоджають належному виконанню зобов`язань за Договором. 
Згідно з п. 9.2 Договору форс-мажорними обставинами визнаються такі обставини: пожежі, повені, землетруси, епідемії, аварії на транспорті, диверсії, війна, військові дії та рішення органів влади, тощо. 
Згідно з п. 9.3. Договору термін виконання обов`язків за цим Договором відкладається при виникненні обставин, зазначених у пунктах 9.1. - 9.2., на час, протягом якого останні будуть діяти. 
Пунктом 9.4. Договору визначено, що сторона, що підпала під дію форс-мажорних обставин і виявилась внаслідок цього нездатною виконувати обов`язки за цим Договором повинна терміново, не пізніше 2-х днів з моменту їх настання, у письмовій формі повідомити іншу Сторону. Несвоєчасне, більше 2-х днів, повідомлення про форс-мажорні обставини позбавляє відповідну Сторону права посилатися на них для виправдання. 
Відповідно до п. 9.5. Договору належним доказом обставин, зазначених у пунктах 9.1.-9.2, цього Договору та строку їх дії служать довідки, які видаються відповідним уповноваженим органом.
Пунктом 9.6. Договору сторони врегулювали наступне: якщо обставини, зазначені у пунктах 9.1.-9.2. цього Договору, будуть продовжуватись більше 3-х місяців, то кожна із Сторін буде вправі розірвати Договір повністю чи частково і, в такому випадку, жодна із Сторін не буде мати права вимагати від іншої відшкодування можливих збитків. Сторони зобов`язуються, при цьому, у місячний термін провести остаточні взаєморозрахунки, якщо між ними існує заборгованість.
Відтак, колегія суддів, зважаючи на посилання апелянта на існування форс-мажорних обставин зауважує, що Договором передбачено обов`язок в письмовій формі в строк не пізніше 2-х днів письмово повідомити про це іншу Сторону та надати відповідні підтверджуючі документи.  
Відповідачем не надано доказів направлення позивачу листа з повідомленням про настання форс-мажорних обставин у строк та порядок, передбачений у Договорі, а також відповідних підтверджуючих документів.
Отже, колегія суддів зазначає, що відсутні обставини для застосування п. 9.1 Договору, укладеного між сторонами. 
Також апелянт зазначає, що відповідач не приймав участь у судових засіданнях адже не був неналежним чином повідомлений про дату та час судових засідань, з огляду на що не міг надати до суду першої інстанції докази, що додані до апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвала Господарського суду Полтавської області від 09.11.2022 про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі направлена на офіційну юридичну адресу відповідача, зазначену в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, повернулась до суду із відміткою Укрпошти «за закінченням встановленого терміну зберігання».
До повноважень господарських судів не віднесено установлення фактичного місцезнаходження юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців або місця проживання фізичних осіб - учасників судового процесу на час вчинення тих чи інших процесуальних дій. Тому примірники повідомлень про вручення рекомендованої кореспонденції, повернуті органами зв`язку, зокрема, з позначкою «за закінченням терміну зберігання», з урахуванням конкретних обставин справи можуть вважатися належними доказами виконання судом обов`язку щодо повідомлення учасників судового процесу про вчинення певних процесуальних дій.
Як вбачається з матеріалів справи, суд ухвалив рішення здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання).
Під час перебування справи у провадженні суду, останній повинен забезпечувати дотримання балансу між процесуальними правами сторін щодо права бути обізнаним про судову справу та своєчасним розглядом справи, та вживати всіх можливих заходів для розгляду справи з дотриманням розумних строків.
Колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції забезпечив надіслання відповідачу копії ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі за адресою, вказаною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 
Суд звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні докази не проживання/не знаходження відповідача за вказаною у даному Реєстрі адресою, як станом на час розгляду справи у суді першої інстанції, так    і станом на час апеляційного провадження. Більше того, аналогічна адреса була зазначена самим скаржником в апеляційній скарзі як контактна та міститься на конверті, в якому була надіслана апеляційна скарга до Східного апеляційного господарського суду, що свідчить про використання даної поштової адреси відповідачем під час листування, зокрема, з судом. 
Також за змістом ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
Ухвали у цій справі було оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, а тому відповідач мав можливість ознайомитися з їх текстом.
Отже, матеріалами справи підтверджується виконання судом першої інстанції свого процесуального обов`язку з повідомлення сторони про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі. 
Стосовно клопотання апелянта про зменшення розміру штрафних санкцій до 1000 грн, колегія суддів зазначає наступне.
В обґрунтування зазначеного клопотання апелянт посилається на те, що позивачем не зазначено про те, що він поніс збитки у зв`язку з непоставкою частини товару, будь-які докази цьому відсутні, а тому можна стверджувати що їх не було; причинами непоставки товару є форс-мажорні обставини (військові дії), які призвели до відсутності необхідних товарів в офіційного представника, з огляду на що, навіть задовольняючи позов, суд мав зменшити розмір штрафних санкцій до 1000 грн.
Право суду зменшити розмір штрафних санкцій закріплено в ст. 233 ГК України, ст. 551 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Частиною 3 ст. 551 ЦК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що унормовано у частині першій статті 550 ЦК України.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки.
При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 16.03.2021 по справі №922/266/20).
Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання (аналогічний висновок міститься у п. 23 постанови Верховного Суду від 24.05.2022 у справі №910/10675/21).
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №915/2095/19, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 19.02.2020 у справі №910/1199/19, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 21.09.2021 у справі №910/10618/20).
У постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі №922/2141/21 міститься висновок, що, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань застосування таких санкцій до боржника є стимулювання належного виконання ним договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені та/або штрафу фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.
Поряд з цим, колегією суддів враховано, що відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
За ст. 3 ГК України під господарською діяльністю у цьому Кодексі розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом.
Важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.
Колегія суддів враховує правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №916/3211/16, від 26.01.2021 у справі №922/4294/19, від 24.02.2021 у справі №924/633/20, від 16.03.2021 у справі №922/266/20, де, між іншим, вказано на те, що підприємництво за своєю суттю є ризикованою діяльністю, в Україні діє принцип свободи договору та заборони суперечливої поведінки, сторони добровільно уклали договір і визначили штрафні санкції, тому суд має зменшувати розмір штрафних санкцій саме у виключних випадках з урахуванням всіх обставин справи.
Приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд повинен виходити з того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.
Таким чином, укладаючи контракт сторони погодили усі його істотні умови, в тому числі, ціну, строк виконання, штрафні санкції. Тобто відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за контрактом, погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань, а також усвідомлював визначені контрактом строки надання послуг. Твердження апелянта про дію форс-мажорних обставин під час виконання даного договору не знайшли свого підтвердження, що вже було встановлено судом раніше. 
Крім того, колегія суддів зазначає, що оцінюючи баланс інтересів сторін при зменшенні розміру неустойки, суди мають врахувати, що встановлення обставин понесення іншою стороною збитків у разі порушення строку виконання робіт за контрактом, не є єдиною обов`язковою умовою для висновку про дотримання цього балансу. У правовідносинах, де сторона використовує результати отриманого за договором не з комерційним інтересом, а на виконання покладених на неї повноважень, може бути враховано й вплив прострочення виконання на відносини, що пов`язані з відповідним договором (аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суд від 15.06.2022 у справі №922/2141/21).
Судова колегія вважає, що апелянт, посилаючись на те, що позивачем не зазначено про те, що він поніс збитки у зв`язку з непоставкою частини товару, будь-які докази цьому відсутні, а тому можна стверджувати що їх не було, причинами непоставки товару є форс-мажорні обставини (військові дії), які призвели до відсутності необхідних товарів в офіційного представника, не надав належних і допустимих доказів, які підтверджують обставини, що мають істотне значення для їх зменшення; не надав доказів винятковості обставин, які призвели до порушення ним зобов`язання, невідповідності розміру нарахованих пені, штрафу наслідкам порушення та інших обставин, з якими законодавець пов`язує право суду на зменшення штрафних санкцій, не надав жодних доказів, що підтверджували б доводи відповідача щодо неможливості здійснювати свою діяльність. 
Крім того, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами факт перебування позивача в кращому становищі порівняно з відповідачем, з огляду на запровадження в державі воєнного стану, тобто такі обставини, стосуються обох сторін Договору.
Також, у матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, що свідчили б про повне зупинення та/або переривання господарської діяльності відповідача у зв`язку із веденням військового стану та як наслідок виникнення обставин, що унеможливлювали своєчасне виконання зобов`язань за Договором.
Таким чином, в межах цієї справи судом не встановлено обставин, що свідчать про достатні підстави для застосування норм статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, з огляду на що, колегія суддів відмовляє у задоволенні клопотання апелянта про зменшення штрафних санкцій. 
Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи..
Згідно з ч. ч. 1 та 3 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок з доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
З огляду на відсутність в матеріалах справи доказів на спростування обставин недотримання строків поставки товару, суд вважає, що наявними у справі матеріалами підтверджується факт прострочення відповідачем виконання зобов`язання, а тому, відповідач зобов`язаний сплатити штрафні санкції за неналежне виконання зобов`язань, у зв`язку з чим позов є обґрунтованим.
З урахуванням викладеного вище, колегія суддів зазначає, що в ході апеляційного провадження відповідачем не наведено обставин, які могли б бути підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування оскаржуваного рішення та відмови в позові.
За таких обставин, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду вважає, що при прийнятті оскаржуваного рішення Господарський суд Полтавської області забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх фактичних обставин справи, дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, у зв`язку з чим підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Ураховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені апелянтом, у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 129, 269, 270, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Чайки Богдана Васильовича залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Полтавської області від 27.01.2023 у справі №917/1364/22 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки касаційного оскарження передбачено ст.ст.286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 17.08.2023.

Головуючий суддя                                                                    Р.А. Гетьман

Суддя                                                                                           В.В. Россолов  

Суддя                                                                                           О.І. Склярук