П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

26 липня 2023 р.	м. Одеса	Справа № 420/11141/23	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
                   суддів  – Турецької І.О.,
                                – Зуєвої Л.Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу адвоката Панчошака Олександра Дмитровича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2023 року, прийняту у складі суду судді Тарсишиної О.М. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеського державного університету внутрішніх справ про визнання протиправним та скасування наказу № 62 о/с від 01.03.2022 року та зобов`язання вчинити певні дії,- 

В С Т А Н О В И В:

16 травня 2023 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Одеського державного університету внутрішніх справ про визнання протиправним та скасування наказу № 62 о/с від 01.03.2022 року, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 22 травня 2023 року адміністративний позов залишений без руху та надано строк для усунення недоліків шляхом надання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду із відповідними доказами. 
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2023 року у задоволенні заяви позивача про поновлення процесуальних строків  відмовлено, позовну заяву ОСОБА_1 до Одеського державного університету внутрішніх справ про визнання протиправним та скасування наказу № 62 о/с від 01.03.2022 року та зобов`язання вчинити певні дії повернуто позивачеві.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, адвокат Панчошак Олександр Дмитрович звернувся до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 , в якій вказує на неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи; порушення судом першої інстанції норм процесуального права, тому просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що заяву про звільнення позивач не писала, а про її звільнення з посади на підставі наказу ОДУВС № 62 о/с від 01.03.2022 вона дізналась з відповіді відповідача від 17.04.2023 № 1/п-25/зі на адвокатський запит, до вказаної дати наказ позивачу не доводився. Апелянт зазначає, що згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Апелянт вказує, що позивач з початку війни знаходилась на тимчасово окупованій території м. Херсон, на неокуповану територію України позивач потрапила тільки в вересні 2022 та дізналась про наказ відповідача № 123 о/с від 11.05.2022 про припинення їй виплат грошового забезпечення (вказаний наказ є предметом розгляду у справі № 420/16074/22). Відтак, посилаючись на висновки Верховного Суду та практику ЄСПЛ, апелянт вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду з цим позовом.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Приймаючи рішення про повернення позовної заяви позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустила місячний строк звернення до суду з цим позовом, при цьому поважних та об`єктивних причин для поновлення строку звернення до суду позивачем не зазначено, доказів на їх підтвердження не надано.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Частиною 1 ст. 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
За змістом ч. 1 ст. 122 КАС України адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами .
Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть установлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів(ч. 3 ст. 122 КАС України).
Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст. 122 КАС України).
Пунктом 17 ч. 1 ст. 4 КАС України встановлено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
З аналізу вказаних законодавчих норм вбачається, що у випадку, коли особа вважає, що її права при звільненні з публічної служби були порушені, вона має право звернутися до суду у більш стислі строки, ніж на загальних підставах. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту у судовому порядку.
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що оскільки спірні правовідносини у даній справі виникли з приводу проходження публічної служби, до спірних відносин підлягає застосуванню місячний строк звернення до адміністративного суду.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Відтак початок перебігу строків звернення до суду починається з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. 
При вирішенні питання щодо дотримання строку звернення до адміністративного суду необхідно чітко диференціювати поняття «дізнався» та «повинен був дізнатись».
Так, під поняттям «дізнався» необхідно розуміти конкретний час, момент, факт настання обізнаності особи щодо порушених її прав, свобод та інтересів.
Поняття «повинен був дізнатися» необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Аналогічні висновки викладені, зокрема у постанові Верховного Суду від 21 березня 2023 року (справа № 640/3380/22).
Суд зазначає, що предметом спору у межах даної адміністративної справи є правомірність звільнення позивача з 0,25 ставки професора кафедри професійних та спеціальних дисциплін за сумісництвом Херсонського факультету Одеського державного університету внутрішніх справ.
Згідно усталеної судової практики, у правовідносинах, пов`язаних із проходженням публічної служби, звільнення із неї, встановлюється місячний строк звернення до суду з моменту, коли дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
З матеріалів справи вбачається, що позивач з лютого 2022 року перебувала на тимчасово окупованих територіях України, згодом виїхала за кордон, а на підконтрольну територію України повернулась у вересні 2022 року. Таким чином, з вересня 2022 року позивач мала об`єктивну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
Крім того, досліджуючи технічний запис судового засідання по справі №420/16074/22 за позовом ОСОБА_1 до Одеського державного університету внутрішніх справ, колегією суддів встановлено що щонайменше станом на 17 січня 2023 року позивач була обізнана про факт її звільнення з 0,25 ставки професора кафедри професійних та спеціальних дисциплін за сумісництвом Херсонського факультету Одеського державного університету внутрішніх справ, про що свідчить її відповідь на питання головуючого судді (01:11:53 запису).
Таким чином, не погодуючись із правомірністю звільнення її з посади, позивач звернулась до суду 16 травня 2023 року, що свідчить про пропущення строку звернення до суду, передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС України, з відповідними позовними вимогами.
На підставі ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (п. 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).
Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України» зазначено, зокрема: заявник не зміг довести, що він вчиняв будь-які кроки, щоб довідатись про стан провадження у його справі, отже його скарга є необґрунтованою, оскільки є невідповідною вимозі «розумного строку».
Таким чином, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Стосовно доводів апелянта, що позивач з початку війни знаходилась на тимчасово окупованій території м. Херсон, колегія суддів зазначає, що вказані доводи не обґрунтовують неможливість подання адміністративного позову після переміщення позивача на підконтрольну територію України.
Посилання на положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України колегія суддів оцінює критично, оскільки даний спір є спором стосовно проходження публічної служби, а не спором щодо оплати праці.
Таким чином, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що будь-які об`єктивні чи суб`єктивні обставини не позбавляли апелянта можливості звернутися до суду у визначені законом строки з відповідним позовом.
Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст. 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. 
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву. 
З огляду на викладене, з урахуванням часу звернення позивача з позовом до суду, колегія суддів приходить до висновку, що адміністративний позов подано з пропуском встановленого процесуальним законом строку, а підстави для його поновлення відсутні, наслідком чого є повернення адміністративного позову без розгляду на підставі вимог ч.2 ст. 123 КАС України.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-  
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Панчошака Олександра Дмитровича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2023 року – залишити без задоволення.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 02 червня 2023 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Одеського державного університету внутрішніх справ про визнання протиправним та скасування наказу № 62 о/с від 01.03.2022 року та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя:                                                              М. П. Коваль

Суддя:                                                                                     І. О. Турецька

Суддя:                                                                                     Л.Є. Зуєва