ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2023 року	Львів	Справа № 500/551/23 пров. № А/857/8171/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді                                        Большакової О.О.
суддів                                                             Затолочного В.С., Качмара В.Я.
з участю секретаря судового засідання      Гриньків І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 року (суддя Чепенюк О.В., м. Тернопіль, повний текст складено 31 березня 2023 року),

                                                        В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області ( далі - ГУПФ1), Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області ( далі- ГУПФ2) в якій просила: - визнати протиправним та скасувати рішення ГУПФ2 про відмову їй у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку ( далі – Рішення) від 20.12.2022 №192650008284 відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі - Закон №796-XII). - зобов`язати ГУПФ1 призначити і виплачувати позивачу пенсію із зниженням пенсійного віку відповідно до Закону №796-XII, починаючи з 15 грудня 2022 року.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 року у задоволенні позову було відмовлено. 

Із таким судовим рішенням не погодився позивач та подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове про задоволення позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що матеріалами справи підтверджено обставини щодо її проживання та роботи на території зони посиленого радіоекологічного контрою. Згідно довідки відділу «Центр надання адміністративних послуг» Чортківської міської ради від 12.12.2022 №20-11/702 (далі- Довідка) з 05 жовтня 1983 року по 22 серпня 1984 року, з 02 серпня 1989 року по 03 березня 2000 року позивач була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Також згідно акту про встановлення факту проживання, складеному комісією органу місцевого самоврядування- Чортківської міської ради Тернопільської області також підтверджується, що позивач дійсно проживала без реєстрації за вказаною вище адресою з вересня 1984 року по липень 1989 року. Отже, періоди проживання позивача території зони посиленого радіоконтролю дає їй право на застосування початкової величини зниження пенсійного віку на 2 роки, як передбачено нормою статті 55 Закону №796-XII, і в сукупності з подальшим проживанням та роботою на даній території після 31 липня 1986 року не менше 9 років, на 1 рік зниження пенсійного віку за кожних 3 наступних роки проживання на зазначеній території, але не більше 5 років. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав про законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. 
Учасники справи у судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові докази, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач після досягнення 56 років 15 грудня 2022року звернулася із заявою до ГУПФ1 про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону №796-XII (а.с.49). До заяви долучила копії документів необхідних для призначення пенсії, перелік яких наведений у розписці-повідомленні (а.с.50).
Для прийняття рішення за результатами поданої заяви за принципом екстериторіальності структурним підрозділом визначено ГУПФ2, рішенням якого від 20.12.2022 №192650008284 позивачці відмовлено в призначенні пенсії за віком (а.с.9).
Листом від 30.01.2023 №1900-0215-8/3744 ГУПФ1 повідомив позивача про відмову у призначенні пенсії, із конкретизацією причин такої відмови, а саме: станом на момент подання заяви про призначення пенсії за віком, вік позивача досяг 56 років, страховий стаж становить 35 років 8 місяців 16 днів. Станом на 01 січня 1993 року період проживання та роботи у зоні посиленого контролю становить 3 роки 5 місяців. Право на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку заявниця не має, так як не набула статусу потерпілої особи, тобто станом на 01 січня 1993 року не проживала (не відпрацювала) у зоні посиленого радіоекологічного контролю 4 роки.
Вважаючи таку відмову ГУПФ2 протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що для отримання пенсії зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-XII особа має відповідати певним вимогам а саме: станом на 01 січня 1993 року  проживати (відпрацювати) у зоні посиленого радіоекологічного контролю 4 роки. Оскільки судом встановлено, що станом на 01 січня 1993 року позивач постійно не проживала, не працювала у зоні посиленого радіологічного контролю протягом 4 років, отже не має права на призначення пенсії за віком зі зменшення пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону № 796-ХІІ.
Апеляційний суд із цим висновком не погоджується,  виходячи з таких мотивів. 
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Статтею 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV ( далі - Закон №1058-IV)( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується, зокрема, на Законі № 796-XII.
Закон №796-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
Статтею 55 Закону № 796-ХІІ визначено умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення.
Приписами пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи:
особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - зменшення віку передбачено на 2 роки* та додатково 1 за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Аналіз наведених положень Закону свідчить, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом 4 років до 01 січня 1993 року.
При цьому, особам, які додатково до зазначеної умови постійно проживали у зоні посиленого радіологічного контролю в період аварії з 26 квітня 1986 року по 31 липня 1986 року, ще встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 2 роки.
Особам, які постійно не працювали/постійно не проживали в зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року, але постійного проживали/постійно працювали у зоні посиленого радіологічного контролю протягом 4 років до 01 січня 1993 року, зменшення пенсійного віку застосовується без початкової величини, з розрахунку - 1 рік за 3 роки проживання/роботи.
Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року. Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону №796-XII.
Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом №796-ХІІ, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26 квітня 1986 року. 
Отже, щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом 4 років станом на 01 січня 1993 року, то його необхідно обраховувати з 26 квітня 1986 року по 01 січня1993 року. Вказане пов`язане із поняттям виникнення зони посиленого радіологічного контролю, яке згідно чинного законодавства нерозривно пов`язано із моментом аварії на Чорнобильській АЕС.
За умовами частини 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року не менше 29 років. Положення Закону №796-ХІІ за дотриманням умов, визначених у ньому, дозволяють зменшувати пенсійний вік особи, але не більше 5 років.
Механізм подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій визначено Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1).
Підпунктом 7 пункту 2.1 Порядку №22-1 наведено перелік документів, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи: -документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями), або довідка про евакуацію із зони відчуження у 1986 році, видана Волинською, Житомирською, Київською, Рівненською або Чернігівською облдержадміністраціями; - посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону №796-ХІІ).
Судом під час розгляду справи було додатково встановлено, що позивачка народилася у селі Яблунів Гусятинського району Тернопільської області. 
Із 01 вересня 1984 року по 30 червня 1989 року навчалася на денній формі навчання Львівського політехнічного інституту, що підтверджено копією диплому серії НОМЕР_1 та архівною довідкою Національного університету «Львівська політехніка» від 13.03.2023 №69-43-129 (а.с. а.с. 22, 61).
У відповідності до записів трудової книжки позивачки від 09 вересня 1983 року серії НОМЕР_2 після закінчення навчання працювала з 03 серпня 1989 року по 18 червня 2019 року в Чортківському районному ремонтно-будівельному управлінні (а.с.20-21).
Згідно з відомостями Довідки зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 у період з 05 жовтня 1983 року по 22 серпня 1984 року та з 02 серпня 1989 року по 02 березня 2000 року.
Відповідно до карточки прописки (форма 16), долученої до позову, з 22 серпня 1984 року позивачка знята з реєстрації та вибула на навчання у міста Львова (а.с.13).
Отже позивачка проживала у місті Чорткові з 05 жовтня 1983 року по 22 серпня 1984 року та з 02 серпня 1989 року по 02 березня 2000 року, що станом на 01.01.1993 складає 3 роки 5 місяців, що є менше 4 років, і також не проживала в цій зоні на момент аварії.
Щодо періоду навчання за денною формою у Львівському політехнічному інституті з 01 вересня 1984 року по 30 червня 1989 року, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Як видно з матеріалів справи, судом першої  інстанції в якості свідка під присягою та було допитано ОСОБА_1 , яка  зазначила,  що на період навчання 1 та 2 курсу проживала у місті Тернополі, де знаходився Тернопільський філіал Львівського політехнічного інституту та проживала у гуртожитку, з 3 курсу проживала у місті Львові у гуртожитку.  Однак  канікули та вихідні дні проводила у батьків у місті Чортків.
Допитана в якості свідка ОСОБА_2 , що проживала по сусідству з ОСОБА_1 та її батьками з 1983 року,  також підтвердила дані про те, що позивачка під час навчання у Львівському політехнічному інституті у  вихідні дні та канікули приїжджала до міста Чортків і  проживала у батьків .
Отже, апеляційний суд дійшов висновку, що позивачка під час навчання не постійно проживала в гуртожитку в місті Тернополі та в місті Львові, а періодично , зокрема в літній час проживала в місті Чортків, що відноситься до забрудненої зони. 
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що слід зарахувати позивачці період перебування на канікулах у батьків у період з 26 квітня 1986 року по 30 червня 1989 року.
Отже, враховуючи зазначені періоди канікул та вихідних днів під час навчання, у загальному позивач проживала на території забруднення більше 4 років.
Колегія суддів звертає увагу позивача, що вимогою статті 55 Закону № 796-XII, головною умовою для призначення пенсії за віком зі зменшення пенсійного віку є саме факт постійного проживання або постійної роботи у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років.
Судом першої інстанції встановлено, що у період з 02 серпня 1989 року по 01 січня 1993 року період проживання та роботи у зоні посиленого контролю позивача становить 3 роки 5 місяців.
Із урахуванням висновку суду апеляційної інстанції щодо зарахування періоду щорічного тримісячного проживання на канікулах з 26 квітня 1986 року по 02 серпня 1989 року у батьків в місті Чортків , період постійного проживання або постійної роботи у зоні посиленого радіологічного контролю складає понад 4 роки.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
З огляду на зазначене, враховуючи вимоги наведених правових норм, суд апеляційної інстанції дійшов  висновку, що при ухваленні оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції допустив не дав належної оцінки встановленим фактам та неправильно застосував норми матеріального права, що призвело до безпідставної відмови у задоволенні позову, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Відповідно до ст.139 КАС України з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати, які складаються з судового збору за подання позовної заяви (1073,60) та подання апеляційної скарги (1610,40).
Керуючись ст.ст. 272, 287, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд

                                                    П О С Т А Н О  В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 28 березня 2023 року скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про відмову у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку від 20.12.2022 №192650008284 відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII, починаючи з 15 грудня 2022 року.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (ідентифікаційний код 14035769), на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1342 ( тисячу триста сорок два) гривня.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (ідентифікаційний код 20632802), на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_3 ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1342 ( тисячу триста сорок два) гривня.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя	 	О. О. Большакова 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	В. Я. Качмар  	
Повне судове рішення складено 18 липня 2023 року.