ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2023 року	Львів	Справа № 460/2112/21 пров. № А/857/10271/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді                                                  Заверухи О.Б.,
суддів                                                                      Гінди О.М., Пліша М.А.,
за участю секретаря судового засідання                Юрченко М.М.,
представника БЕБ України                                      Рєзнікової І.В.,

розглянувши в судовому засіданні (в режимі відеоконференції) в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року щодо заміни сторони виконавчого провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Нор У.М.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Рівне,
дата складання повного тексту рішення – 29 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року, яке набрало законної сили 14 грудня 2021 року, позов ОСОБА_1 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 11.12.2020 № 333-о «Про звільнення працівника податкової міліції ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 , зарахованого у розпорядження Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на посаду та у податкову міліцію з 24 грудня 2020 року. Зобов`язано Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній    заробіток за час вимушеного прогулу з 24.12.2020 по 02.11.2021. Визнано протиправним та скасовано наказ Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 23.12.2020 № 92 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності». У решті позовних вимог – відмовлено.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року замінено сторону виконавчого провадження у справі № 460/2112/21 з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (код ЄДРПОУ 39440996) його правонаступником -   Центральним міжрегіональним управлінням ДПС по роботі з великими платниками податків (44082145). Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 14.12.2021 у справі № 460/2112/21 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаду та у податкову міліцію з 24.12.2020 та нарахування і виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 24.12.2020 по 02.11.2021 в межах суми стягнення за один місяць звернуто до негайного виконання.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2022 року апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишено без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 17 листопада 2022 року касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків задоволено частково. Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2022 року скасовано в частині задоволення вимоги ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження. У іншій частині ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 17 січня 2022 року і постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2022 року залишено без змін.
28 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, у якій просив замінити сторону виконавчого провадження з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на Бюро економічної безпеки України.
Заява була обгрунтована тим, що зміст чинного законодавства свідчить про перехід публічно-владних функцій податкової міліції Офісу великих платників податків ДФС до Бюро економічної безпеки України (далі – БЕБ). Вказує, що розділ «Податкова міліція» виключено з Податкового кодексу України саме на підставі Закону України «Про Бюро економічної безпеки України», крім того, чинна підслідність податкової міліції перейшла до БЕБ. Звертає увагу на те, що на звернення в БЕБ від 06 березня 2023 року отримано скан-копію спільного наказу Офісу великих платників податків ДФС та БЕБ від 08 грудня 2021 року № 91/44 «Про передачу матеріально-технічних ресурсів, озброєння та спеціальних засобів», додатком 1 до якого є Передавальний акт від 24 грудня 2021 року. Вважає, що враховуючи вищевикладене, саме БЕБ є належним безальтернативним правонаступником Офісу ВПП ДФС.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року у задоволенні заяви     ОСОБА_1    про заміну боржника у виконавчому провадженні у справі   № 460/2112/21, відмовлено повністю.   
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що  виконавчий лист у цій справі видано на виконання рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року, яким зобов`язано поновити ОСОБА_1 , зарахованого у розпорядження Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на посаду та у податкову міліцію з 24 грудня 2020 року, зобов`язано Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби нарахувати і виплатити ОСОБА_1 середній     заробіток за час вимушеного прогулу з 24 грудня 2020 року по 02 листопада 2021 року, а відтак спір у цій справі стосується проходження публічної служби, а не публічно-владних управлінських функцій. Таким чином, суд першої інстанції вважав, що обов`язок боржника, що випливає з рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року, не стосується публічно-владних функцій у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску чи інших функцій. Відтак, у спірних правовідносинах заміна Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби як боржника за вказаним рішенням, яке з 22 жовтня 2020 року в стані припинення, може мати місце виключно у випадку фактичного її вибуття внаслідок припинення. Враховуючи те, що зобов`язання, яке випливає з рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року, не стосувалося публічно-владних функцій, та запис про припинення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутній, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про заміну боржника у виконавчому провадженні.
Не погодившись з прийнятою ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржувану ухвалу та замінити сторону виконавчого провадження з Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на Бюро економічної безпеки України.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права що призвело до неправильного вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Зокрема, зазначає, що судом першої інстанції не досліджено передавальний акт від 24 грудня 2021 року, який є доказом правонаступництва БЕБ. Вказує, що зміст чинного законодавства свідчить про перехід публічно-владних функцій податкової міліції Офісу великих платників податків ДФС до Бюро економічної безпеки України. Звертає увагу на те, що розділ «Податкова міліція» виключено з Податкового кодексу України саме на підставі Закону України «Про Бюро економічної безпеки України», крім того, чинна підслідність податкової міліції перейшла БЕБ. Вважає, що враховуючи вищевикладене, саме БЕБ є належним безальтернативним правонаступником Офісу ВПП ДФС.
Представником Бюро економічної безпеки України подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження. Вказує, що спір у цій справі не стосується публічно-владних функцій, що буди передані БЕБ, а заміна боржника в такому випадку можлива лише у разі фактичного вибуття Офісу ВПП ДФС внаслідок припинення.
Протокольною ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року залучено до участі у справі Бюро економічної безпеки України як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог  щодо предмета спору, на стороні відповідача.
Протокольною ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 26 вересня 2023 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про залучення до участі у справі Конкурсної комісії з проведення конкурсу  на зайняття вакантних посад гласних та негласних  штатних працівників, які мають спеціальні звання, у центральному апараті Бюро економічної безпеки України у якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача.
У судовому засіданні представник Бюро економічної безпеки України щодо апеляційної скарги заперечила, просила залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
Сторони в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, що відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 268, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Бюро економічної безпеки України, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про заміну сторони виконавчого провадження.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно з частиною першою статті 379 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження за поданням державного виконавця або за заявою заінтересованої особи суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником.
Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина четверта статті 379 КАС України).
За змістом частин першої та другої статті 15 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі – Закон № 1404-VIII у редакції, чинній на час подання заяви про заміну сторони виконавчого провадження) сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Абзацом 1 частини п`ятої статті 15 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року № 1074 затверджено Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі – Порядок).
Згідно з пунктами 5 та 6 Порядку, орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Права та обов`язки органів виконавчої влади переходять: у разі злиття органів виконавчої влади до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття; у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади; у разі поділу органу виконавчої влади - до органів виконавчої влади, утворених внаслідок такого поділу; у разі перетворення органу виконавчої влади - до утвореного органу виконавчої влади; у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.
За приписами пункту 8 Порядку внаслідок реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) органів виконавчої влади припиняється той орган виконавчої влади, майнові права та обов`язки якого переходять його правонаступникам.
Системний спосіб тлумачення вказаних норм свідчить про те, що підставами для залучення до участі у справі правонаступника сторони суб`єкта владних повноважень є або припинення суб`єкта владних повноважень в результаті реорганізації чи ліквідації, або повне чи часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень до іншого (іншим) внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.
Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва, під таким терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.
У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 13 березня 2019 року (справа № 524/4478/17) та від 20 лютого 2019 року (справа № 826/16659/15).
Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) іншому або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 12 червня 2018 року у справі № 2а-23895/09/1270.
У такому разі також відбувається вибуття суб`єкта владних повноважень із публічних правовідносин.
Особливістю адміністративного (публічного) правонаступництва є те, що подія переходу прав та обов`язків, що відбувається із суб`єктами владних повноважень, сама собою повинна бути публічною та врегульованою нормами адміністративного права.
При цьому можна виділити дві форми адміністративного (публічного) правонаступництва: 1) фактичне (або компетенційне адміністративне правонаступництво), тобто таке, де вирішуються питання передачі фактичних повноважень від одного до іншого органу, посадової особи (або повноважень за компетенцією) та 2) процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво.
Фактичне (компетенційне) адміністративне (публічне) правонаступництво – це врегульовані нормами адміністративного права умови та порядок передання адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого, який набуває певні владні повноваження внаслідок ліквідації органу чи посади суб`єкта владних повноважень, припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення компетенції органу публічної адміністрації чи припинення повноважень посадової особи.
Процесуальне адміністративне (публічне) правонаступництво – це унормована можливість заміни адміністративним судом (на будь-якій стадії процесу судового розгляду справи в суді першої, апеляційної та касаційної інстанцій (крім випадків перегляду справи за винятковими чи нововиявленими обставинами)) сторони чи третьої особи іншим суб`єктом, коли права та обов`язки суб`єкта владних повноважень перейшли від сторони (в адміністративній справі) до іншого суб`єкта владних повноважень, а також можливість суб`єкта публічної адміністрації (правонаступника) вступити в судовий процес як сторона чи третя особа.
При визначенні процесуального адміністративного (публічного) правонаступництва суд повинен виходити з того, хто є правонаступником у спірних правовідносинах, і враховувати таке: якщо під час розгляду адміністративної справи буде встановлено, що орган державної влади, орган місцевого самоврядування, рішення, дії чи бездіяльність яких оскаржуються, припинили свою діяльність, то суд повинен залучити до участі у справі їхніх правонаступників.
У разі ж відсутності правонаступників суд повинен залучити до участі у справі орган, до компетенції якого належить ухвалення рішення про усунення порушень прав, свобод чи інтересів позивача. У разі зменшення обсягу компетенції суб`єкта владних повноважень, не пов`язаного з припиненням його діяльності, до участі у справі як другого відповідача суд залучає іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого передані або належать функції чи повноваження щодо вирішення питання про відновлення порушених прав, свобод чи інтересів позивача.
Отже, підставою для переходу адміністративної компетенції від одного суб`єкта владних повноважень до іншого (набуття адміністративної компетенції) є події, що відбулися із суб`єктом владних повноважень.
Вказані правові висновки щодо правонаступництва зазначені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 9901/348/19.
У постанові від 11 лютого 2021 року у справі № 826/9815/18 Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого:
- якщо спір виник з приводу реалізації суб`єктом владних повноважень, що припиняється, його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту його вибуття з правовідносин, щодо яких виник спір, унаслідок, зокрема, передачі відповідним розпорядчим актом його адміністративної компетенції іншому (іншим) суб`єктам владних повноважень;
- якщо спір виник у відносинах, що не пов`язані з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту припинення сторони - суб`єкта владних повноважень (повне правонаступництво).
Отже, у межах вирішення питання, яке є предметом розгляду в цій справі, для встановлення факту публічного правонаступництва визначальним є встановлення або припинення первісного суб`єкта - Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби, або переходу його функцій (адміністративної компетенції), з яких виник спір, до БЕБ України.
Колегія суддів враховує, що спір між сторонами цієї справи виник у відносинах публічної служби та стосувався поновлення на роботі ОСОБА_1 та виплати йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що правонаступником Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби є Бюро економічної безпеки, про що свідчать зміни в законодавстві та перехід владно-управлінських функцій. Крім того, скаржником зазначено, що  судом першої інстанції не досліджено передавальний акт від 24 грудня 2021 року, який є доказом правонаступництва БЕБ.
Колегія суддів вважає такі доводи необгрунтованими з огляду на наступне.
Із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1  проходив публічну службу в органах податкової міліції та був звільнений наказом Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України від 11 грудня 2020 року № 333-о.  
18 грудня 2018 року Кабінет Міністрів України видав постанову № 1200 «Про утворення Державної податкової служби України та Державної митної служби України».
Відповідно до пункту 1 цієї постанови утворено Державну податкову службу України та Державну митну службу України, реорганізувавши Державну фіскальну службу шляхом поділу.
Також цією постановою (з урахуванням змін і доповнень, внесених постановою № 846 від 25 вересня 2019 року) визначено, що Державна податкова служба є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок).
Державна податкова служба та Державна митна служба є правонаступниками майна, прав та обов`язків реорганізованої Державної фіскальної служби у відповідних сферах діяльності (абзаци другий, четвертий пункту 2 постанови).
Державна фіскальна служба продовжує здійснювати повноваження та виконувати функції у сфері реалізації державної податкової політики, державної політики у сфері державної митної справи, державної політики з адміністрування єдиного внеску, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску до завершення здійснення заходів з утворення Державної податкової служби, Державної митної служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України (абзац шостий пункту 2 постанови).
Підрозділи податкової міліції у складі Державної фіскальної служби продовжують здійснювати повноваження та виконувати функції з реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, здійснюючи оперативно-розшукову, кримінальну процесуальну та охоронну функції до завершення здійснення заходів з утворення центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України    (абзац восьмий пункту 2 постанови).
19 червня 2019 року Кабінет Міністрів України видав постанову № 537 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», відповідно до пункту 1 якої утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби, зокрема, Офіс великих платників податків ДПС.
Згідно з пунктом 2 указаної постанови, Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби реорганізовано шляхом його приєднання до Офісу великих платників податків ДПС.
Також пунктом 3 зазначеної постанови (з урахуванням змін та доповнень, внесених постановою № 846 від 25 вересня 2019 року) визначено, що територіальні органи Державної фіскальної служби, які реорганізуються, продовжують здійснювати свої повноваження до передачі таких повноважень територіальним органам Державної податкової служби та центрального органу виконавчої влади, на який покладається обов`язок забезпечення запобігання, виявлення, припинення, розслідування та розкриття кримінальних правопорушень, об`єктом яких є фінансові інтереси держави та/або місцевого самоврядування, що віднесені до його підслідності відповідно до Кримінального процесуального кодексу України (пункт 3).
До цього ж, визначено територіальні органи Державної податкової служби правонаступниками майна, прав та обов`язків територіальних органів Державної фіскальної служби, що реорганізуються згідно з пунктом 2 цієї постанови, у відповідних сферах діяльності (пункт 4).
Згідно з розпорядженням № 682-р від 21 серпня 2019 року (із змінами, внесеними згідно з постановою № 846 від 25 вересня 2019 року) Уряд погодився з пропозицією Міністерства фінансів України щодо можливості забезпечення здійснення Державною податковою службою України покладених на неї постановою Кабінету Міністрів України від 06 березня 2019 року № 227 «Про затвердження положень про Державну податкову службу України та Державну митну службу України» функцій і повноважень Державної фіскальної служби України, що припиняється, з реалізації державної податкової політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
30 вересня 2020 року Кабінет Міністрів України видав постанову № 893 «Деякі питання територіальних органів Державної податкової служби», пунктом 1 якої вирішено ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи Державної податкової служби, до переліку яких належить і Офіс великих платників податків ДПС.
Також пунктом 2 цієї постанови, серед іншого, встановлено, що територіальні органи Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, продовжують здійснювати свої повноваження та функції до утворення Державною податковою службою територіальних органів згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови та прийняття рішення про можливість забезпечення здійснення такими органами повноважень та функцій територіальних органів, що ліквідуються. Таке рішення приймається Державною податковою службою після здійснення заходів, пов`язаних із внесенням до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань даних про територіальні органи Державної податкової служби, що будуть утворені згідно з абзацом четвертим пункту 3 цієї постанови, як відокремлені підрозділи юридичної особи публічного права, затвердженням положень про них, структур, штатних розписів, кошторисів та заповненням 30 відсотків вакансій; права та обов`язки територіальних органів Державної податкової служби, що ліквідуються відповідно до пункту 1 цієї постанови, переходять Державній податковій службі та її територіальним органам у межах, визначених положеннями про Державну податкову службу та її територіальні органи.
30 вересня 2020 року ДПС видала наказ № 529 «Про утворення територіальних органів Державної податкової служби», згідно з пунктом 1 якого утворено як відокремлені підрозділи Державної податкової служби територіальні органи за переліком, до числа яких належить Центральне міжрегіональне управління ДПС по роботі з великими платниками податків.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2021 року № 510 утворено Бюро економічної безпеки України як центральний орган виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
Постановою КМ України від 28 жовтня 2021 року № 1127 «Деякі питання застосування окремих положень законодавства у процесі реорганізації Державної фіскальної служби» доручено БЕБ прийняти в упорядкованому стані від ДФС архівні кримінальні справи, досудове розслідування щодо яких закінчено, та речові докази, які були вилучені в ході досудових розслідувань.
У цьому контексті колегія суддів зазначає, що аналіз наведених актів Кабінету Міністрів України    свідчить про компетенційне адміністративне (публічне) правонаступництво Бюро економічної безпеки України, тобто про перехід до нього функцій Офісу великих платників податків ДПС з реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.
Водночас спір у цій виник у відносинах публічної служби та стосувався правомірності наказу Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 11 грудня 2020 року №333-о «Про звільнення працівника податкової міліції ОСОБА_1 », поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Вказаний спір та обов`язок боржника, що виник з рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року, не стосуються публічно-владних функцій Офісу великих платників податків ДПС з реалізації державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, які були передані Бюро економічної безпеки України.
Із матеріалів справи слідує, що 05 серпня 2019 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію рішення засновників (учасників) Офісу великих платників Державної фіскальної служби щодо припинення такого як юридичної особи в результаті реорганізації.
Разом з тим, запис про припинення Офісу великих платників Державної фіскальної служби у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на момент вирішення судом питання про заміну боржника у виконавчому провадженні відсутній.
У такому випадку заміна Офісу великих платників ДПС, як боржника за вказаним рішенням, може мати місце виключно у випадку його фактичного вибуття внаслідок припинення.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі №826/9815/18, від 14 квітня 2021 року у справі №826/14904/18, від 13 травня 2021 року у справі №826/2850/17, від 03 червня 2021 року у справі №640/19105/19, від 26 травня 2022 року у справі №807/3591/14, від 06 жовтня 2022 року у справі №600/2258/21-а, від 09 червня 2023 року у справі  № 1.380.2019.005477, від 28 червня 2023 року у справі № №120/7078/21-а.
Відповідно до частини першої, п`ятої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників. Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Посилання скаржника на передавальний акт від 24 грудня 2021 року, як на доказ правонаступництва БЕБ, є необгрунтованими, оскільки такий акт не підтверджує здійснення публічного правонаступництва у спірних правовідносинах.
Враховуючи те, що що суть спору та зобов`язання, яке виникає з рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 02 листопада 2021 року, не стосуються публічно-владних функцій, які були передані Бюро економічної безпеки України, і на момент вирішення судом питання про заміну боржника до Реєстру не був внесений запис про припинення Офісу великих платників Державної фіскальної служби, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для заміни сторони виконавчого провадження у цій справі.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 29 травня 2023 року щодо заміни сторони виконавчого провадження у справі № 460/2112/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	М. А. Пліш  	
Повне судове рішення складено 29 вересня 2023 року.