Дата документу 12.07.2023 Справа № 334/5938/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/5938/19 Головуючий у 1-й інстанції: Баруліна Т.Є.
Провадження № 22-ц/807/1421/23 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року                                                  м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.
суддів: Бєлки В.Ю.,
Онищенка Е.А.
при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Мідяного Єгора Олександровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , про розірвання спадкового договору, зняття заборони відчуження квартири,
В С Т А Н О В И В: 

У серпні 2019 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про розірвання спадкового договору, зняття заборони відчуження квартири. 
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалася на те, що 05.08.2019 року між нею та ОСОБА_1 було укладено спадковий договір. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання виконувати передбачені в ньому розпорядження відчужувача, і у разі смерті останньої набувала право власності на належну відчужувачу двокімнатну квартиру, розташовану у АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 зобов`язана була згідно п. 2.1 договору: за рахунок коштів відчужувача сплачувати комунальні послуги за квартиру; організувати для неї раціональне харчування, у тому числі дієтичне, з урахуванням віку відчужувача і її стану здоров`я в межах натуральних норм харчування; у разі потреби забезпечувати відчужувача слуховими апаратами, окулярами, протезно-ортопедичними виробами, зубним протезуванням, спеціальними засобами пересування, медикаментами та життєво-необхідними ліками відповідно до медичного висновку; здійснювати поточний ремонт квартири, проводити закупівлю продуктів харчування двічі на тиждень; у разі потреби забезпечити відчужувача транспортом. У разі смерті відчужувача організувати обряд поховання.
Після укладення договору жодне прохання, вимога та розпорядження відчужувача, включаючи забезпечення життєво необхідними ліками, харчуванням (двічі на тиждень закупівля продуктів), забезпечення транспортом, доставляння відчужувача до лікарні для огляду лікарів, а також інші обв`язки, передбачені умовами договору ОСОБА_1  виконані не були.  ОСОБА_1  та її чоловік ОСОБА_3  були добре обізнані про стан здоров`я відчужувача, ознайомлені з медичним висновком та потребою в лікуванні. Це відбулося в нотаріальній конторі одразу після укладенняспадкового договору. Під час укладення договору позивач в присутності нотаріуса також озвучила мету укладення договору та причини у виді виявленої у неї тяжкої хвороби. При цьому відповідачі залишили позивача в безпорадному стані, тяжко хворою без харчування та ліків, розуміючи, що позивач є одинокою, тяжкохворою людиною похилого віку, потребує стороннього догляду та допомоги, щоденного медикаментозного лікування та харчування, тобто в стані, який загрожує її життю та здоров`ю.
Відповідно до п. 6.3 умов договору у разі невиконання набувачем розпоряджень відчужувача на його вимогу договір може бути розірваний у судовому порядку. Відповідно право власності на нерухоме майно виникає лише у випадку добросовісного виконання визначених у пунктах 2.1, 2.2 договору обов`язків. 
ОСОБА_4 на час звернення до суду знаходилася у лікарні в тяжкому стані, потребувала сторонньої допомоги та догляду, щоденного коштовного лікування. Доходів ОСОБА_4 не вистачало на придбання необхідних ліків та харчування. Відповідачі після укладення договору жодного разу не поцікавилися станом здоров`я ОСОБА_4 , умисно ухиляються від виконання його вимог та розпоряджень, незважаючи на наявність обов`язків, передбачених договором. Про неможливість виконання договору з поважних причин та бажання його розірвати відповідачі ОСОБА_4 не попереджували. За таких обставин ОСОБА_4 була змушена через третіх осіб повідомити відповідачів про її місцезнаходження у лікарні, загострення хвороби та її потребу у виконанні відповідачами своїх обов`язків, однак ніяких результатів не отримала. 
Так, 15.08.2019 року ОСОБА_4 змушена була викликати до лікарні нотаріуса та скласти письмову заяву про невиконання умов договору, що призвело до тяжких наслідків для здоров`я позивача та необхідності звернення до суду. Однак і після цього вимоги ОСОБА_4 були залишені поза увагою. 
Спадковий договір був укладений ОСОБА_4 у зв`язку із гострою потребою в матеріальному забезпеченні, обумовленою тяжким станом її здоров`я, що підтверджується медичними документами. За декілька днів до укладення договору ОСОБА_4 дізналася, що хворіє онкологічною хворобою 4-ої стадії, тому і уклала спадковий договір, сподіваючись на належний догляд і харчування, не очікуючи байдужості відповідачів. Враховуючи ті обставини, що ОСОБА_4 є особою похилого віку, потребує стороннього догляду та допомоги, систематичного лікування, а відповідачі про ОСОБА_4 не піклуються, допомоги не надають, і це загрожує життю і здоров`ю ОСОБА_4 , остання була змушена звернутися до суду з позовною заявою про розірвання спадкового договору.
Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_4 просила суд розірвати спадковий договір, укладений 05 серпня 2019 року, між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чирвою Л.А., зареєстрований в реєстрі за № 874, знявши заборону, накладену на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із укладенням вказаного спадкового договору.
31.08.2019 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , яке видано 31.08.2019 року.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.09.2020 року залучено ОСОБА_2 до участі у справі, як правонаступника померлого позивача ОСОБА_4 .
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання спадкового договору, зняття заборони відчуження квартири задоволено.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання спадкового договору, зняття заборони відчуження квартири відмовлено.
Розірвано спадковий договір, укладений 05 серпня 2019 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чирвою Л.А., зареєстрований в реєстрі за № 874.
Скасовано обтяження у виді заборони на відчуження квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , накладене приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чирвою Л.А., зареєстроване у реєстрі за реєстровим № 875 на підставі спадкового договору № 874 від 05.08.2019 року, номер запису про обтяження № 32691507.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Мідяний Є.О. подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушені норми процесуального права, неправильно застосовані норми матеріального права, має місце невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, тому просить рішення суду скасувати в частині задоволення позовної заяви ОСОБА_4 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 про розірвання спадкового договору, зняття заборони відчуження квартири та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що правовідносини у спорі саме щодо розірвання спадкового договору не допускають правонаступництва. Отже, суд безпідставно залучив ОСОБА_2 до участі у справі, як правонаступника померлого позивача ОСОБА_4 . Вказує, що на підставі статті 1308 ЦК України спадковий договір може бути розірвано на вимогу відчужувача або набувача, інші особи, у тому числі спадкоємці відчужувача, не можуть пред`являти вимоги про розірвання спадкового договору. Скаржник посилається на висновок Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, який викладено у постанові від 10 квітня 2023 року справа № 591/1419/20.
Також, ОСОБА_1 подавала клопотання про закриття провадження у справі, яке суд проігнорував та не розглянув.
Крім того, представник ОСОБА_1 - адвокат Мідяний Є.О. посилається на приписи ст. 1307 ЦК України, відповідно до якої заповіт, який відчужувач склав щодо майна, вказаного у спадковому договорі, є нікчемним. Отже, заповіт, складений ОСОБА_5 на ОСОБА_6 є нікчемним. 
Щодо невідповідності висновків суду обставинам справи представник скаржника зазначає, що з досліджених у ході судового розгляду доказів випливає, що ОСОБА_7 відмовлялася приймати належне виконання за спадковим договором з боку ОСОБА_1 . Це відбувалося, скоріше всього, на фоні того, що ОСОБА_2 , дізнавшись про діагноз ОСОБА_4 , пообіцяла їй ліпші умови доглядання, і ОСОБА_4 вирішила змінити доглядальника у такий спосіб, бо розірвати договір в односторонньому порядку не могла. При цьому, ОСОБА_7 не перший раз змінювала осіб, які її доглядають, бо мала складний характер та висувала необґрунтовані претензії.
Отже, відповідач довела, що робила все, щоб виконати умови укладеного договору, а доказів висування претензій (направлення їх відповідачу) про невиконання договору у позивача немає.
Інші учасники справи рішення суду не оскаржують.
Від представника ОСОБА_2 - адвоката Єрмоленко В.А. на адресу апеляційного суду надійшов відзив, у якому вона просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. 
Зазначає у відзиві, що скаржник посилається на безпідставність залучення ОСОБА_2 до участі у справі як правонаступника позивача ОСОБА_4 із посиланням на висновок Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, який викладено у постанові від 10 квітня 2023 року справа № 591/1419/20. Проте, зазначену судову практику Верховного Суду застосувати до спірних правовідносин не можливо, з тих підстав, що фактичні обставини у справах різні. Так, у наведеній апелянтом справі з позовними вимогами до суду після смерті відчужувана звернулася його онука з вимогами про розірвання та визнання таким, що не підлягає виконанню спадкового договору, з мотивів не виконання умов спадкового договору, зокрема, не виконала зобов`язання здійснити поховання відчужувача та відзначити роковини поховання.
Натомість, у справі, яка переглядається, з позовними вимогами звернулася саме сторона у справі - ОСОБА_4 , що повністю кореспондується с приписами діючого законодавства та усталеною судовою практикою. Саме відчужувач ОСОБА_4 наполягала на розірванні спадкового договору з мотивів його не виконання, вказувала на дії відповідача у справі, що не відповідали досягнутим у договорі домовленостям, з власної ініціативи записала відео зі зверненням з лікарні, яке було предметом дослідження під час судового розгляду, звернулася до нотаріуса та склала заяву про невиконання відповідачами умов договору, які надіслала відповідачу.
Крім того, зазначає, що право спадкодавця на розірвання укладеного ним спадкового договору, не є таким, що нерозривно пов`язане з особою спадкодавця. Відтак, коли відчужувачем квартири за спадковим договором пред`явлено до суду позов про розірвання цього договору, смерть його до вирішення справи не може бути підставою для застосування правил п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України про закриття провадження у справі, якщо в нього є спадкоємці за законом або заповітом.
У цій справі у відчужувача майна за спадковим договором є спадкоємець за заповітом, тому в зазначених правовідносинах згідно з положеннями ст. 55 ЦПК України допускається процесуальне правонаступництво.
Щодо посилань скаржника на нікчемність заповіту представник ОСОБА_2  вказує, що ОСОБА_7  «заповіла все належне їй майно де б воно не було і з чого б воно не складалося ОСОБА_8 ». Предметом заповіту є не спірна квартира, щодо якої укладено спадковий договір, а все майно, належне на момент смерті спадкодавцю. Висновок про належність того чи іншого майна до спадкової маси здійснюється нотаріусом на момент відкриття спадщини, обов`язок щодо перевірки нікчемності заповіту також покладено на нотаріуса. Отже, вважати заповіт нікчемним на момент розгляду справи є безпідставним, позовні вимого щодо наслідків нікчемності заповіту відповідачем не ставилися, а відтак судом першої інстанції не розглядалися, тому у суду відсутні правові підстави щодо надання висновку з приводу дійсності заповіту.
Стосовно тверджень що саме ОСОБА_4 відмовилася у односторонньому порядку приймати виконання за договором, а ОСОБА_1 намагалася його виконувати попри перешкоди, то матеріалами справи підтверджено, що відповідачем не надано належних доказів виконання спадкового договору з боку відповідача. Доводи апеляційної скарги в цій частині зводяться до переоцінки доказів.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення  ОСОБА_1 , її представника – адвоката Мідяного Є.О., Крапівки В.А., представника ОСОБА_2 - адвоката Єрмоленко В.А., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін,з таких підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд виходив з наявності правових підстав для розірвання спадкового договору, оскільки було встановлено факт невиконання відповідачем ОСОБА_1   умов укладеного з ОСОБА_4   спадкового договору. Стосовно позовної вимоги про зняття заборони відчуження квартири, то наявність такої заборони створює перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні власністю спадкоємців ОСОБА_4 . Обтяження було накладено нотаріусом з метою забезпечення виконання спадкового договору, який розривається судом, у зв`язку з чим підстави для такого обтяження відсутні. Щодо вимог до відповідача ОСОБА_3 , то останній не є належним відповідачем в цих правовідносинах, а тому у позовних вимогах до нього слід відмовити.
Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.
Відповідно до статті 1302 ЦК України за спадковим договором одна сторона (набувач) зобов`язується виконувати розпорядження другої сторони (відчужувача) і в разі його смерті набуває право власності на майно відчужувача.
Спадковий договір укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України (стаття 1304 ЦК України).
Згідно статті 1305 ЦК України набувач у спадковому договорі може бути зобов`язаний вчинити певну дію майнового або немайнового характеру до відкриття спадщини або після її відкриття.
Спадковий договір може бути розірвано судом на вимогу відчужувача у разі невиконання набувачем його розпоряджень (частина 1 статті 1308 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 05 серпня 2019 року між ОСОБА_4 (відчужувач) та ОСОБА_1 (набувач) укладений спадковий договір, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського округу Чирвою Л.М., зареєстровано в реєстрі за № 874 від 05.08.2019 року.
Згідно п. 1 спадкового договору набувач зобов`язується виконувати передбачені в ньому розпорядження відчужувача і разі його смерті набуває право власності на належне відчужувачу майно - квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до п. 2.1 спадкового договору за життя відчужувача на набувача за цим договором покладався обов`язок виконувати такі розпорядження відчужувача:
- за рахунок коштів відчужувача сплачувати комунальні послуги за квартиру;
- організувати для неї раціональне харчування, у тому числі дієтичне, з урахуванням віку позивача і її стану здоров`я в межах натуральних норм харчування;
- у разі потреби забезпечувати позивача слуховими апаратами, окулярами, протезно-ортопедичними виробами, зубним протезуванням, спеціальними засобами пересування, медикаментами та життєво-необхідними ліками відповідно до медичному висновку;
- здійснювати поточний ремонт квартири;
- проводити закупівлю продуктів харчування двічі на тиждень;
- у разі потреби забезпечити позивача транспортом.
Пунктом 2.2 спадкового договору передбачено, що у разі смерті відчужувача набувач зобов`язаний організувати обряд поховання.
За п.п. 8.1, 8.2 спадкового договору належне виконання набувачем своїх обов`язків, передбачених п. 2.1 цього договору, підтверджується виключно тим, що даний договір на момент смерті відчужувача не буде розірваний, у порядку, передбаченому чинним законодавством, та буде діяти. Належне виконання набувачем своїх обов`язків, передбачених п. 2.2. цього договору (обов`язок поховання відчужувача у разі смерті) підтверджуватиметься документами про поховання відчужувача за власний рахунок набувача (т. 1, а.с. 9-12).
Чоловік набувача – ОСОБА_3 , надав згоду на укладання цього договору, справжність підпису якого на відповідній заяві засвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського округу Чирвою Л.М. 05.08.2019 року за реєстровим № 873.
Заявою від 15 серпня 2019 року ОСОБА_4 повідомила ОСОБА_1 про те, що нею не виконуються обов`язки набувача, які передбачені спадковим договором, укладеним між ними 05.08.2019 року. Оскільки ОСОБА_1 з 06 серпня 2019 року жодного разу не провідала позивача, не купувала продукти харчування, в результаті відсутності необхідної допомоги та безпорадного стану у ОСОБА_4 погіршився стан здоров`я, але ОСОБА_1 не забезпечила ОСОБА_4 огляд у лікарів. На підставі цього позивач змушена звертатися до суду з позовом про розірвання спадкового договору. Заява нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського округу Чирвою Л.М. 15.08.2019 року, за реєстровим № 955. Заява надіслана на адресу ОСОБА_1 приватним нотаріусом за вих. № 353/02-24 (т. 1, а.с. 14).
15.08.2019 року ОСОБА_4 склала заповіт на ОСОБА_2 , якім заповіла їй все майно, заповіт нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чирвою Л.М. 15.08.2019 року, за реєстровим № 956 (т. 1, а.с. 52-53).
Згідно змісту письмового повідомлення від 16.08.2019 року ОСОБА_4 повідомляє ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про те, що уклала спадковий договір в дуже тяжких життєвих обставинах. Вона голодувала, а відповідачі не приносили продукти. Договір змушена була укласти у зв`язку із смертельною хворобою на невигідних умовах, відповідачі пообіцяли щоденний догляд і забезпечення медичною допомогою, однак обманули її, знаючи, що у неї нема родичів, і тому допомоги їй чекати нема від кого (т. 1, а.с. 25).
За змістом письмової заяви ОСОБА_4 від 16.08.2019 року, остання просить подати до суду позов про розірвання спадкового договору, оскільки її обманули ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , за нею не доглядають, ліки не купають (т. 1, а.с. 170).
Згідно змісту медичної довідки на ім`я ОСОБА_4 від 26 липня 2019 року остання проходила огляд онколога. Також ОСОБА_4 проходила КТ-дослідження органів грудної порожнини згідно протоколу КТ-дослідження від 23.07.2019, останній був виставлений діагноз: КТ-ознаки кардіоезофегального Са шлунка. Медістальна забрюшна лімфоаденомопатія. Одиничні вторинні осередки печінки, обох наднирників. Хронічний панкреатит. Міома матки. Двосторонній плеврит. Згідно дослідження МРТ органів малого таза від 18 липня 2019 року ОСОБА_4 був виставлений діагноз: Мр-ознаки двох лейомиом тіла матки. Локальна внутрішня підвздошна лимфаденопатія справа. Множинне осередкове враження кісток видимих хребців, стегнових кісток та кісток тазу вторинної непластичної природи. Відповідно до висновку УЗД від 16.07.2019 ОСОБА_4 у останньої виявлений асцит, патологічних утворень нирок не виявлено. Згідно змісту протоколу кольпоскопії від 16.07.2019 у ОСОБА_4 виявлена атрезія нижнього зіва. Згідно протоколу УЗД малого таза від 16.07.2019 у ОСОБА_4 виявлено лейоміома матки (ст.ремісії) (т. 1, а.с. 15-24).
Відповідно до письмової заяви ОСОБА_4 від 16 серпня 2019 року остання дякує ОСОБА_2 за душевну теплоту, за догляд, годування, забезпечення продуктами харчування та ліками, забезпечення оглядом лікарів (т. 1, а.с. 171).
Згідно змісту фіскальних чеків від 14.08.2019 року, від 16.08.2019 року, від 17.08.2019 року, від 18.08.2019 року, від 19.08.2019 року, від 22.08.2019 року, наданих представником ОСОБА_2 , були придбані лікарські засоби для ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 177-179).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 , актовий запис № 925, виданим Дніпровським районним у м. Запоріжжя відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 31.08. 2019 року (т. 1, а.с. 50, 51).
Згідно наданих ОСОБА_1 фіскальних чеків від 05.08.2019 року, від 09.08.2019 року, від 11.08.2019 року, від 13.08.2019 року, від 21.08.2019 року, від 28.08.2019 року були придбані продукти харчування та лікарські засоби (т. 1, а.с. 146-149).
Відповідно до Довідки Дніпровського відділу поліції НПУ УНП в Запорізькій області від 13.08.2019 р. № 3837/40/01/02-2019 щодо розгляду звернення за результатами перевірки за матеріалом ЄО № 22531, відповідач у своїй заяві до поліції вказала, що ОСОБА_4 з 11.08.2019 р. не допускає заявницю до свого помешкання, не дає змогу виконувати зобов`язання.  ОСОБА_1 повідомлено, що розглянуто її заяву від 13.08.2019 року, пов`язану з виконанням спадкового договору і рекомендовано останній звернутися до суду (т. 1, а.с. 157-158).
Згідно листа ОСОБА_1 , адресованого ОСОБА_4 , від 19.08.2019 ОСОБА_1 просить ОСОБА_4 погодити порядок сплати за комунальні послуги, порядок передачі продуктів харчування, з`ясувати необхідність медичного обстеження та забезпечення ліками. Вказаний лист був направлений з описом вкладення адресату, що підтверджується накладною № 6900505738899 від 19.08.2019 року. Зазначений лист в подальшому був повернутий ОСОБА_1 за закінченням терміну зберігання, що підтверджується позначкою на поштовому конверті (т. 1, а.с.150-154).
ОСОБА_1 надіслала лист до КНП «Міська лікарня № 9» ЗМР від 19.08.2019 року, у якому просить повідомити про те, яким чином ОСОБА_4 потрапила в лікарню, зазначити потреби ОСОБА_4 в ліках, продуктах харчування. Листом КНП «Міська лікарня № 9» ЗМР № 269/06-7 від 21 серпня 2019 року повідомлено ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_4 на стаціонарному лікуванні в медичному закладі не перебуває (т. 1, а.с. 155-156). 
Згідно змісту наданого ОСОБА_1 відеозапису, остання декілька разів перебувала перед дверима під`їзду № 8 будинку АДРЕСА_2 , набирала на клавіатурі домофону певну комбінацію цифр, але двері не відчинялися. На одному з відео зафіксовано набір комбінації цифр «271» (т. 1, а.с. 160).
Також на відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_4 , сидячі на ліжку, повідомляє про те, що ОСОБА_1 не виконує умови спадкового договору, не провідує її, не приносить їжу та необхідні ліки (т. 1, а.с. 181а).
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру від 31 серпня 2019 року ОСОБА_2 сплатила 14 000 грн. за ритуальні послуги (т. 1, а.с. 177).
Згідно змісту свідоцтва про поховання № НОМЕР_2 здійснено поховання померлої ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Свідоцтво видане ОСОБА_2 (т. 1, а.с. 180).
Як видно з квитанції з прибуткового касового ордера про надання ритуальних послуг від 11.08.2020 року, виданої ФОП ОСОБА_9 , та специфікації до договору підряду на встановлення могильного пам`ятника від 11.08.2020 року, ОСОБА_2 сплатила 7 600 грн. (т. 1, а.с. 181).
Також судом встановлено, що ОСОБА_4 за життя 15 та 16 серпня 2019 року в період дії спадкового договору неодноразово власноруч складала письмові заяви, у тому числі нотаріально посвідчені, в яких було зафіксовано те, що ОСОБА_1 не виконує умови договору, зокрема не забезпечує її необхідними ліками, продуктами харчування двічі на тиждень, оглядом відповідних лікарів.
Виписки із особистого щоденника ОСОБА_4 , у яких вона описує історію відносин між нею та відповідачем ОСОБА_1 у період з 05.08.2019р. по 09.08.2019р., також підтверджують саме відсутність виконання зобов`язань за спадковим договором з боку ОСОБА_1 , що стало наслідком звернення 15.09.2019р. до неї з заявою про невиконання зобов`язань через нотаріуса ОСОБА_10 (т. 1, а.с. 171-175).
Такий факт зафіксований і відеозаписом особистого інтерв`ю ОСОБА_4 у лікарні, під час перегляду якого встановлено, що ОСОБА_4 за життя повідомляє про невиконання умов договору відповідачем ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 181а).
Надані ОСОБА_1 договір про надання соціальних послуг Б 496 Б від 28.05.2019 р. та витяг з журналу виконання наданих послуг свідчать про те, що догляд і допомога ОСОБА_4 надавались працівниками територіального центру соціального обслуговування, зокрема 05.08.2019 р. (здійснено прибирання), 09.08.2019 р. (здійснено прибирання, придбано яйця), а не відповідачем ОСОБА_1 як стороною договора (т. 1, а.с. 137-144).
Встановивши, що ОСОБА_1 обов`язки, передбачені спадковим договором, відносно ОСОБА_4 належним чином не виконувала, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в частині розірвання спадкового договору.
Колегія суддів погоджується з висновком суду, що відповідачами не надано достовірних та достатніх доказів виконання умов спадкового договору.
Так, відповідачі під час розгляду справи стверджували, що померла ОСОБА_4 перестала впускати ОСОБА_1 до себе додому приблизно з 11.08.2019 року. Однак належних доказів того, що відповідачі виконували умови договору навіть до 11.08.2019 року надано не було, останніми не були підтверджені факти передачі померлій продуктів харчування, ліків, організації раціонального харчування, тобто навіть в той період часу, коли вони мали можливість відвідувати померлу в неї вдома.
Як правильно встановлено судом, подані докази (звернення з листом до ОСОБА_4 від 19.08.2019р., заява до КНП «Міська лікарня №9» ЗМР від 19.08.2019 р.) виникли не лише після припинення спілкування між ОСОБА_4 та відповідачами, а й вже після порушення ОСОБА_4 питання про розірвання договору у судовому порядку.
Також за умовами спадкового договору ОСОБА_1 зобов`язана була організувати обряд поховання померлої ОСОБА_4 , але як видно зі свідоцтва про поховання № НОМЕР_2 , поховання померлої ОСОБА_4 здійснено ОСОБА_2 . 
Даючи оцінку наданим ОСОБА_1 поясненням, що на момент звернення до ритуальної служби, поховальний обряд щодо померлої ОСОБА_4 вже було замовлено та сплачено у повному обсязі не відомою їй особою, суд дійшов правильного висновку, що додаткових дій щодо організації ритуалу чи спроби взяти участь у витратах на поминальний обід ОСОБА_1 не здійснила, бо вважала, що все вже організовано, присутньою під час поховання вона не була. Аналогічні свідчення надав відповідач ОСОБА_3 , який засвідчив, що всі дії з моменту відібрання ключів від спірної квартири вони з дружиною вчиняли за рекомендацією адвоката. Отже, як підставно вказав суд, ОСОБА_1 мала змогу здійснити додаткові дії у процесі організації ритуалу поховання чи то упорядкування місця поховання, проте таким правом не скористалися, відповідних доказів не надала.
Також суд першої інстанції вірно зазначив, що відеозапис, на якому зображена ОСОБА_1 біля вхідних дверей під`їзду будинку, де проживала померла, не свідчить в достатній мірі про те, що ОСОБА_1 дійсно не пускала до себе додому померла ОСОБА_4 , а отже, відмовлялася у односторонньому порядку приймати виконання за договором.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що правовідносини у спорі саме щодо розірвання спадкового договору не допускають правонаступництва, отже, суд безпідставно залучив ОСОБА_2 до участі у справі, як правонаступника померлого позивача ОСОБА_4 , спростовані під час апеляційного розгляду справи. Скаржник посилається на висновок Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, який викладено у постанові від 10 квітня 2023 року справа № 591/1419/20.
Наведений скаржником висновок Верховного суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, який викладено у постанові від 10 квітня 2023 року, справа №591/1419/20, не є релевантним у цій справі. Так, у наведеній справі з вимогами про розірвання та визнання таким, що не підлягає виконанню спадкового договору, з мотивів не виконання умов спадкового договору, до суду після смерті відчужувана звернулася його онука. В мотивувальній частині наведеної постанови Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду враховує, що у спірних правовідносинах з вимогою про розірвання спадкового договору звернулася не сторона спадкового договору, а спадкоємець відчужувача. У справі, яка переглядається, з позовними вимогами звернулася саме сторона у справі - ОСОБА_4 , що повністю кореспондується з приписами діючого законодавства та усталеною судовою практикою. 
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 подавала клопотання про закриття провадження у справі, яке суд проігнорував та не розглянув, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи. Так, ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.01.2021 року було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Мідяного Є.О. про закриття провадження у справі (т. 1, а.с. 167).
Стосовно доводів апеляційної скарги про нікчемність заповіту, колегія суддів виходить з наступного.
За ч. 2 ст. 1307 ЦК України заповіт, який відчужувач склав щодо майна, вказаного у спадковому договорі, є нікчемним.
Як вбачається з заповіту ОСОБА_11 , остання заповіла все належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, ОСОБА_8 (т. 1, а.с. 52).
Отже, предметом заповіту є не спірна квартира, щодо якої укладено спадковий договір, а все майно, яке належало на момент смерті спадкодавцю. Висновок про належність того чи іншого майна до спадкової маси здійснюється нотаріусом на момент відкриття спадщини, обов`язок щодо перевірки нікчемності заповіту також покладено на нотаріуса. Якщо нотаріус при відкритті спадщини встановить, що заповіт є нікчемним, він відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, відсутні підстави вважати заповіт нікчемним.
Посилання в апеляційній скарзі про невідповідність висновків суду обставинам справи спростовані під час апеляційного розгляду. Представник скаржника посилався на те, що з досліджених у ході судового розгляду доказів вбачається, що ОСОБА_7 відмовлялася приймати належне виконання за спадковим договором з боку ОСОБА_1 , що, відповідно, підтверджується показаннями свідків, письмовими доказами, відеозаписами, аудиозаписами. 
Вказані доводи апеляційної скарги зводяться до повторень заперечень проти позову, незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка. Колегія суддів вважає, що в силу положень частини третьої статті 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.
Посилання на те, що ОСОБА_7 відмовлялася приймати належне виконання за спадковим договором з боку ОСОБА_1 на фоні того, що ОСОБА_2 , дізнавшись про діагноз ОСОБА_4 , пообіцяла їй ліпші умови доглядання, і ОСОБА_4 вирішила змінити доглядальника у такий спосіб, бо розірвати договір в односторонньому порядку не могла, носять характер припущень, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.
Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу адвоката Мідяного Єгора Олександровича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2023 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складений 24 липня 2023 року. 

Головуючий         Д.А. Трофимова

Судді:         В.Ю. Бєлка

        Е.А.Онищенко