Постанова
Іменем України
 
01 серпня 2023 року              
 
м. Київ
 
провадження №22-ц/824/10119/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),
суддів: Желепи О. В., Немировської О. В., 
за участю секретаря Ратушного А. В.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 
            
на рішення Голосіївського районного суду м. Києва 
 
від 28 березня 2023 року
 
в складі судді Хоменко В. С.
 
у цивільній справі №752/14847/21 Голосіївського районного суду м. Києва 
 
за позовом ОСОБА_1 
до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України"
про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди
                                                    У С Т А Н О В И В: 
 
11 червня 2021 року ОСОБА_1 , посилаючись на те, що її з порушенням трудового законодавства звільнено з роботи, з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 КЗпП України, звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства "Авіакомпанія "Міжнародні Авіалінії України" (далі - ПрАТ "Авіакомпанія "МАУ", Авіакомпанія), в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення №509/п від 24.05.2021; поновити її на посаді в ПрАТ "Авіакомпанія "МАУ", стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі                100 000,00 грн.
 
Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона з 03 червня 2008 року була прийнята на роботу в ПрАТ "Авіакомпанія "МАУ", де працювала на різних посадах. Відповідач звільнив її з роботи без дотримання вимог трудового законодавства, оскільки не виконав свій обов'язок, передбачений ст. 49-2 КЗпП України, та одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці не запропонував іншу роботу на тому самому підприємстві і не ознайомив з усіма вільними вакансіями. Також вказувала, що роботодавець при звільненні не врахував, що вона має переважне право на залишення на роботі та те, що вона одна виховує дитину. 
 
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 березня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивачка звернулася до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.
 
В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що суд першої інстанції внаслідок неповного дослідження та оцінки доказів, неправильно встановив обставини, які мають значення для справи та не взяв до уваги, що листом від 15.04.2020 ПрАТ "Авіакомпанія "МАУ" повідомила Об'єднаний представницький орган профспілок Авіакомпанія "МАУ", Професійну спілку авіакомпанія "МАУ", Професійну спілку бортпровідників "МАУ", Незалежну професійну спілку авіаційних інженерів та техніків авіакомпанії "МАУ", Профспілку працівників "ПрАТ "Авіакомпанія "МАУ" щодо вивільнення працівників МАУ, але доказів вручення чи відправки даного листа всім переліченим адресатам відповідач не надав.
 
Суд при дослідженні та оцінці доказів, наданих відповідачем, зокрема наказів про скорочення штату працівників та наказу про наступне вивільнення, не взяв до уваги, що оригінали цих наказів не містять підпису уповноваженої особи, а за таких обставин копії цих наказів не можуть підтверджувати будь-які факти.
 
Також акцентувала увагу, що більшість  доданих відповідачем копій документів належним чином не завірені, що суперечить ст. 95 ЦПК України.
 
Суд не з'ясував, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, а також не конкретизував, на підставі яких саме обставин (ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників).
 
Судом помилково встановлено, що у відповідача відбулася не зміна істотних умов праці, а зміна організації виробництва і праці, скорочення штату працівників.
 
Суд невірно встановив, що у двомісячний строк з моменту попередження про наступне вивільнення позивачу надавалися пропозиції щодо переведення на вакантні посади, оскільки було запропоновано лише одну посаду і ту на умовах строкового трудового договору.
 
Також зазначала, що судом невірно встановлено обставини щодо пропонування відповідачем вакантних посад з урахуванням її освіти.
 
Суд не надав належної правової оцінки, що вона є одинокою матір'ю, звільнення якої не допускається крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації.
 
За наведених обставин просила скасувати рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28.03.2023 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
 
Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач подав відзив, в якому посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просив скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, як законне та обґрунтоване.
 
Представник позивача - Смоляк О. О. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.
 
Відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
 
Частиною 2 статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
 
За положеннями ч. 1 і ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
 
Власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. 
 
При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.
 
Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за містом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.
 
Даний правовий висновок висловлено Верховним Судом в постанові від 10 вересня 2018 року у справі №487/6407/16-ц.
 
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що  ОСОБА_1 з червня 2008 року працювала в ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» на різних посадах, остання з яких - інженер-оператор центру підтримки клієнтів.
Листом від 15.04.2020 №01.-20-203 ПрАТ «Авіакомпанія «МАУ» повідомило Об`єднаний представницький орган профспілок авіакомпанії «Міжнародні Авіалінії України», Професійну спілку авіакомпанії «Міжнародні Авіалінії України», Професійну спілку бортпровідників «Міжнародних Авіаліній України», Незалежну професійну спілку авіаційних інженерів та техніків авіакомпанії «Міжнародні Авіалінії України», профспілку працівників ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні Авіалінії України» щодо вивільнення працівників МАУ.
Наказами від 22.04.2020 №63 «Про скорочення штату працівників дирекції обслуговування на борту льотного комплексу», від 22.04.2020 №62 «Про скорочення штату працівників льотного комплексу», від 29.04.2020 №67 «Про скорочення штату працівників дирекції авіаційної безпеки», від 29.04.2020 «Про скорочення штату працівників дирекції інформаційних технологій», від 07.05.2020 №77 «Про скорочення штату працівників комерційного комплексу», від 25.05.2020 №82 «Про скорочення штату працівників технічної дирекції» та від 29.04.2020 №73 «Про скорочення штату працівників комплексу наземного обслуговування та сервісу» виключено зі штату ряд посад, визначено запропонувати працівникам вакантні посади в інших структурних підрозділах авіакомпанії в межах їх спеціальності та кваліфікації з урахуванням переважного права певних категорій працівників на подальше працевлаштування та інших вимог трудового законодавства України в місячний строк, у разі відсутності вакантних посад відповідної кваліфікації та досвіду в структурних підрозділах авіакомпанії або у разі відмови працівників від запропонованої посади, попередити їх письмово про звільнення за скороченням штату відповідно до вимог трудового законодавства України.
Наказом від 28.07.2020 №926 «Про попередження про наступне звільнення у зв`язку із скороченням штату працівників комплексу наземного обслуговування та сервісу», згідно з наказом авіакомпанії від 29.04.2020 №73 «Про скорочення штату працівників комплексу наземного обслуговування та сервісу» затверджено список працівників, які підлягають звільненню у зв`язку зі скороченням штату працівників: ОСОБА_1 , провідний інженер групи оперативного контролю наземного обслуговування.
З даним наказом ОСОБА_1 ознайомлена 04.08.2020 особисто під підпис.
ОСОБА_1 була попереджена про скорочення посади та останній було запропоновано переведення на іншу посаду: інженер-оператор центру підтримки клієнтів за строковим трудовим договором терміном дії 6 місяців. ОСОБА_1 відмовилась від запропонованої посади 04.08.2020 особисто під підпис, у зв`язку із строковістю трудового договору.
Наказом від 07.08.2020 №1010/п ОСОБА_2 за її заявою переведено на посаду інженера-оператора центру підтримки клієнтів.
Наказами від 25.01.2021 №12 та від 25.02.2021 №139/п виключено зі штатного розпису посаду інженера-оператора центру підтримки клієнтів (25 штатних одиниць), затверджено список працівників, які підлягають звільненню у зв`язку зі скороченням штату працівників: ОСОБА_1 наказано попередити згідно зі ст. 492 КЗпП України про наступне вивільнення у зв`язку із скороченням штату, підготувати та направити профспілковій організації МАУ, відповідно до ст. 43 КЗпП України подання про скорочення працівників, підготувати перелік вакантних посад для пропозиції працівникам.
ОСОБА_1 було попереджено про скорочення посади, остання з ним ознайомилась 15.03.2021.
Запискою від 22.03.2021 №71/в «Про надання додаткової відпустки (має силу наказу)» ОСОБА_1 надано додаткову відпустку для пошуку роботи, у зв`язку з попередженням про скорочення (наказ №12 від 25.01.2021): 17.03.2021, 25.03.2021, 06.04.2021, 14.04.2021.
Пропозицією від 26.04.2021 ОСОБА_1 запропоновано переведення на посаду молодший фахівець з обслуговування клієнтів центру підтримки клієнтів на умовах строкового трудового договору на 3 місяці. З даною пропозицією ОСОБА_1 ознайомлена 12.05.2021. 24.05.2021 ОСОБА_1 відмовилась від запропонованої посади.
17 травня 2021 року Професійна спілка Авіакомпанії «Міжнародні Авіалінії України» дала згоду на звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України ОСОБА_1 
24 травня 2021 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників наказом №509/п від 24.05.2021 ОСОБА_1 - інженер-оператор центру підтримки клієнтів звільнена з роботи.
Суд першої інстанції, встановивши вищенаведені обставини, застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, та врахувавши, що відповідачем дотримано порядку попередження позивача про наступне вивільнення та обов`язку працевлаштування позивача шляхом пропонування посад, які відповідали освіті, кваліфікації та досвіду останнього, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
 
До того ж, суд обґрунтовано вказав на те, що є безпідставними аргументи позивача про зміну істотних умов праці, а також перейменування її посади, оскільки матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження цих обставин. З огляду на це, такі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не потребують додаткового правового аналізу з боку суду апеляційної інстанції.
 
Також суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що позивачем на спростування доводів відповідача не надано доказів того, що його кваліфікація і продуктивність праці були вищими поряд з іншими працівниками, як і не надано доказів того, що оцінка кваліфікаційних вимог позивача була проведена необ'єктивно.
 
З урахуванням наведеного колегія суддів вважає неспроможними доводи апеляційної скарги, що суд невірно встановив обставини пропонування ОСОБА_1 вакантних посад з урахуванням її освіти та невірно встановив обставини про надання їй пропозицій щодо переведення на вакантні посади. 
 
Посилання скаржника на те, що відповідач надіслав відповідним профспілковим організаціям листа щодо вивільнення працівників МАУ та поруч з цим не надав доказів вручення чи відправки такого листа профспілковим організація теж не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки, як вже вказувалося вище, в матеріалах справи наявні докази про надання профспілкою згоди на звільнення ОСОБА_1 . 
 
Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що суд не надав належної правової оцінки тій обставини, що ОСОБА_1 є одинокою матір'ю та у зв'язку з цим не підлягала звільненню, оскільки як вбачається з мотивувальної частини рішення суд надав правову оцінку таким доводам позивачки та серед іншого зазначив, що позивачка до свого звільнення не подавала відповідачу документів на підтвердження свого статусу одинокої матері. 
 
Більш того, в матеріалах справи наявна копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , згідно якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_3 . В Свідоцтві зазначено, що батьком дитини є ОСОБА_4 , а матір'ю - ОСОБА_1 (том 1, а. с. 27). Також в матеріалах справи міститься копія рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04.11.2019 у справі №754/4746/19 про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (том 1, а. с. 40).
 
В свою чергу законодавцем визначено, що одинокою матір`ю вважається матір - жінка, яка не перебуває у шлюбі та у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері
 
З наведеного слідує, що ОСОБА_1 не є одинокою матір'ю та відповідно у зв'язку з цим не мала переваги на залишення на роботі.
 
В суді апеляційної інстанції представник позивача визнав, що дитина ОСОБА_1 має батька, але вважав, що  позивачка має статус одинокої матері, оскільки остання в шлюбі не перебуває.
 
Таким чином, посилання скаржника на те, що вона є одинокою матір'ю та у зв'язку з цим відповідач не міг її звільнити за виключенням повної ліквідації підприємства, установи, організації, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
 
В цілому доводи апеляційної скарги фактично зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою, наявним в матеріалах справи доказам, а відтак такі доводи не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Так, незгода з наданою судом оцінкою не є безумовною підставою для скасування судового рішення апеляційним судом, оскільки з урахуванням положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З наведеного слідує, що суд першої інстанції, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, у повному обсязі з`ясував обставини та дійшов правомірного висновку щодо виконання відповідачем свого обов`язку, передбаченого ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, щодо працевлаштування позивача. А доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що більшість наданих відповідачем документів не завірені належним чином, що суперечить ст. 95 ЦПК України, колегія суддів зазначає наступне.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЦПК України, письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
 
За приписами ч. 5 ст. 95 ЦПК України учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
 
Як вбачається з матеріалів справи, додані відповідачем до відзиву письмові докази засвідчені у відповідності до вимог ч. 5 ст. 95 ЦПК України, оскільки прошиті та пронумеровані, скріплені печаткою та підписом уповноваженої особи ПрАТ "Авіакомпанія "МАУ", а також містять дату засвідчення (том 1, а. с. 84-145).
 
Посилання в апеляційній скарзі, що засвідчення відповідачем копій письмових доказів не відповідає вимогам ДСТУ колегія суддів відхиляє, оскільки згідно правового висновку Верховного Суду докази повинні засвідчуватися у відповідності до вимог процесуального кодексу, а не ДСТУ.
Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.
 
Оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про звільнення позивача з дотриманням трудового законодавства, колегія суддів також вважає правильним висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення похідної позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що відповідає положенням                ст. 235 КЗпП України.
 
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
 
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення без змін, а скарги без задоволення.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України
 
                                                       П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
 
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва  від 28 березня 2023 року - залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.
 
Повни текст постанови складено 04 серпня 2023 року.
 
Головуючий                                                                                                      О. Ф. Мазурик

Судді                                                                                                                    О. В. Желепа

                                                                                                                              О. В. Немировська