ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"04" вересня 2023 р.           Справа№ 910/11127/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Пономаренка  Є.Ю.
суддів:            Руденко  М.А. 
          Барсук  М.А. 

при секретарі судового засідання Гуменюк І.О.,                             
за участю представників:
від позивача - Юрченко І.О.,
від відповідача - Шолом С.В.,
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2023 у справі №910/11127/22 (суддя - Щербаков С.О., повний текст складено 10.04.2023) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП"  до    Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" про стягнення 492 839, 02 грн. та за зустрічним позовом Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" до    Товариства з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП" про стягнення 124     091, 12 грн.

ВСТАНОВИВ наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП" (далі-позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі-відповідач) про стягнення заборгованості у розмірі 492 839, 02 грн, з яких: 490 581, 00 грн - основного боргу та 2 258, 02 грн - 3 % річних.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором поставки № 53-122-01-22-11806 від 17.02.2022 в частині оплати, отриманого товару.
В свою чергу, до Господарського суду міста Києва надійшла зустрічна позовна заява Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП" про стягнення 124 091, 12 грн, з яких: 75 659, 16 грн - пені та 48 431, 96 грн - штрафу за договором поставки № 53-122-01-22-11806 від 17.02.2022.
Вказані вимоги мотивовані порушенням постачальником строків поставки товару.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.03.2023 провадження у справі №910/11127/22 за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП" в частині стягнення основного боргу у сумі 490 581, 00 грн. - закрито; первісні позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП" - задоволено; стягнуто з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП" 2 258 (дві тисячі двісті п`ятдесят вісім) грн 02 коп. - 3 % річних та 3 696 (три тисячі шістсот дев`яносто шість) грн 30 коп. - судового збору; зустрічні позовні вимоги Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" - задоволено; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" 75 659 (сімдесят п`ять тисяч шістсот п`ятдесят дев`ять) грн 16 коп. - пені, 48 431 (сорок вісім тисяч чотириста тридцять одну) грн 96 коп. - штрафу та 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) грн 00 коп. - судового збору.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане рішення суду в частині задоволення зустрічних позовних вимог та прийняти нове, яким Державному підприємству "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" відмовити у задоволенні зустрічного позову повністю.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на існування об`єктивних причин (військова агресія, окупація території місцезнаходження товариства, особливий режим роботи останнього у зв`язку з цим), які унеможливили поставку товару, у визначений договором строк.
Крім цього, скаржник вказує про неправомірність розрахунку пені та штрафу з урахуванням вартості товару з ПДВ, оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП" з 01.04.2022 звільнено від його сплати.
До апеляційної скарги апелянтом були додані додаткові докази, а саме лист від 27.04.2023 №14/23 з додатками.
В силу принципів диспозитивності та змагальності господарського судочинства, сутність яких викладено в статтях 13, 14 Господарського процесуального кодексу України, а також приписах статті 74 цього Кодексу, збирання доказів у справі не є обов`язком суду. 
Навпаки, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування у господарському процесі покладений виключно на сторони спору, кожна з яких несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 80 цього Кодексу, чітко врегульовано порядок та строки подання доказів учасниками справи. Так, за частиною 3 вказаної статті відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Згідно частини 4 цієї статті, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Частина 5 цієї статті визначає, що у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. 
Отже, за змістом вказаних норм всі докази, які підтверджують заперечення, мають бути подані відповідачем одночасно з поданням відзиву, а неможливість подання доказів у цей строк повинна бути письмово доведена відповідачем до суду та належним чином обґрунтована. 
Відповідачем за зустрічним позовом не було доведено до суду першої інстанції неможливості подання вказаних доказів.
Згідно з приписами статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Апелянт доказів неможливості подання додаткових документів до суду першої інстанції не надав.
У будь - якому випадку, колегія суддів враховує наступне.
Верховний Суд вказав, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку  статті 269 ГПК України  незалежно від причин неподання таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.
Аналогічна правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 911/3250/16, від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 26.02.2019 у справі                      № 913/632/17 та від 06.03.2019 у справі № 916/4692/15.
Отже, надані апелянтом додаткові докази не приймаються апеляційним судом та справа переглядається без їх врахування. 
Представник позивача за зустрічним позовом в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Представник апелянта - відповідача за зустрічним позовом в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити. 
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.
Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду - зміні в частині присуджених до стягнення сум пені та штрафу,  з наступних підстав.
17.02.2022 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (далі - замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП" (далі - постачальник) укладено договір поставки № 53-122-01-22-11806, умовами якого передбачено, що постачальник зобов`язується поставити і передати у власність замовника продукцію, а замовник, в свою чергу, зобов`язується оплатити продукцію за кількістю та за цінами, що передбачені у специфікації № 1 (додаток № 1 до договору).
Предметом поставки по даному договору є продукція: 39830000-9 продукція для чищення, яка передбачена специфікацією № 1 до даного договору (п. 1.2. договору).
Відповідно до п. 2.1. договору, ціна продукції, що поставляється за цим договором складає 576 571, 00 грн, крім того ПДВ - 115 314, 20 грн.
Згідно п. 2.2. договору, загальна сума договору (вартість продукції) становить 691 885, 20 грн.
Кількість продукції та ціна за одиницю продукції вказана у специфікації № 1 (додаток № 1) до даного договору (п. 2.3. договору).
У п. 3.1. договору сторонами погоджено, що продукція поставляється в строк по 02.04.2022 року. Продукція поставляється постачальником на умовах DDP згідно "Інкотермс-2010". Місце поставки та вантажоодержувач - 34400, м. Вараш, склад Рівненського відділення ВП "Складське господарство" ДП «НАЕК "Енергоатом".
Відповідно до п. 9.1. договору, у випадку порушення строків поставки постачальник зобов`язаний сплатити замовнику пеню в розмірі 0,1 % вартості непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочення, при цьому, у випадку прострочення поставки (недопоставки) продукції понад тридцять діб, постачальник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.
Додатком № 1 до договору № 53-122-01-22-11806 від 17.02.2022 сторонами було погоджено Специфікацію № 1, в якій зазначено найменування товару що поставляється, виробник, кількість, ціна за одиницю. Загальна вартість продукції 691 885, 20 грн.
Додатком № 2 до договору № 53-122-01-22-11806 від 17.02.2022 сторони погодили технічну специфікацію.
В подальшому, 05.08.2022 між Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП" (постачальник) укладено додаткову угоду № 1 до договору поставки № 53-122-01-22-11806 від 17.02.2022, відповідно до якої сторони дійшли згоди пункт 2.1. договору викласти в такій редакції: «Ціна продукції, що поставляється за цим договором складає 576 571, 00 грн.».
Пункт 2.2. договору викладено в такій редакції: «Загальна сума договору (вартість продукції) становить 576 571, 00 грн»
На виконання умов договору позивачем (за первісним позовом) було поставлено відповідачеві (за первісним позовом) товар на загальну суму 490 581, 00 грн, що підтверджується видатковою накладною №Вп-0000177 від 05.07.2022, яка підписана представниками сторін та скріплена печаткою підприємств. Товар отримано представником відповідача (за первісним позовом) на підставі довіреності № 1/215 від 04.07.2022.
Проте, відповідач (за первісним позовом) за поставлений товар не розрахувався, внаслідок чого за Державним підприємством "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" утворилась заборгованість у розмірі    490 581, 00 грн.
Стягнення вказаної суми заборгованості за отриманий товар було предметом первісного позову у даній справі, який задоволено місцевим господарським судом. 
В свою чергу, Державне підприємство "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" звернулось до суду із зустрічним позовом  про стягнення 75 659, 16 грн - пені та 48 431, 96 грн - штрафу за договором поставки № 53-122-01-22-11806 від 17.02.2022, в якому вказувало, що ТОВ "Гренландія НВП" не здійснило поставку товару у визначений договором строк.
Місцевий господарський суд, встановивши обставини несвоєчасного виконання постачальником свого обов`язку з поставки товару, задовольнив вказані вимоги.
При цьому, судом були відхилені доводи відповідача за зустрічним позовом про те, що наявність форс - мажорних обставин унеможливила своєчасність здійснення поставки товару. 
Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині задоволених вимог зустрічного позову, а тому враховуючи вимоги ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, розглянувши матеріали даної справи дійшла висновку про часткову обґрунтованість апеляційної скарги, враховуючи наступне.  
Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України встановлено, що підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини.
Укладений між сторонами договір № 53-122-01-22-11806 від 17.02.2022  за своєю правовою природою є договором поставки.
У відповідності до ч. 1 ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Згідно зі  ст. 655 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За приписами ст. 663 Цивільного кодексі України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до умов договору поставки № 53-122-01-22-11806 від 17.02.2022 та специфікації до договору, відповідач (за зустрічним позовом) зобов`язаний був поставити  товар до 02.04.2022 року (включно).
Постачальником було поставлено товару на загальну суму 490 581, 00 грн лише 05.07.2022.
Стосовно вартості товару, колегія суддів вказує наступне.
Так, між сторонами існують розбіжності щодо включення у вартість товару суми ПДВ, при цьому, постачальник посилається на те, що його з 01.04.2022 року було звільнено від сплати цього податку, а покупець вказує про врахування ним цієї обставини у розрахунку пені та штрафу за несвоєчасну поставку товару, проте з 05.08.2022 (дата укладення додаткової угоди №1, якою зменшено вартість товару на суму ПДВ).
Згідно п.п.9.5 п. 9 підрозділу 8 Розділу ХХ Податкового кодексу України тимчасово, з 1 квітня 2022 року до припинення або скасування воєнного, надзвичайного стану на території України, положення  розділу XIV  Податкового кодексу України застосовуються з урахуванням таких особливостей:
платники єдиного податку третьої групи, які використовують особливості оподаткування, встановлені цим пунктом, звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на додану вартість з операцій з постачання товарів, робіт та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.
ТОВ "Гренландія НВП" тимчасово, з 1 квітня 2022 року до припинення або скасування воєнного, надзвичайного стану на території України є платником єдиного податку третьої групи.
Наведене положення в імперативному порядку передбачає звільнення з 1 квітня 2022 року платників єдиного податку третьої групи від обов`язку сплати податку на додану вартість з операцій з постачання товарів.
Отже, ТОВ "Гренландія НВП" саме в силу Закону було звільнено від сплати податку на додану вартість, починаючи з 01.04.2022, а тому здійснення розрахунку пені та штрафу за несвоєчасну поставку товару з урахуванням дати укладення додаткової угоди №1, якою зменшено вартість товару на суму ПДВ, є необґрунтованим.
Так, як вже було вказано, постачальник мав виконати зобов`язання з поставки товару на суму  691    885, 20 грн. ( урахуванням ПДВ) до 02.04.2022.
В свою чергу, починаючи з  1 квітня 2022 року ТОВ "Гренландія НВП" було звільнено від сплати податку на додану вартість.
Таким чином, станом на дату настання строку поставки (02.04.2022) постачальника було звільнено від сплати ПДВ, а тому сума товару, який слід було поставити, становила 576  571 грн. 
Постачальником було поставлено товар 05.07.2022 на загальну суму 490 581, 00 грн. При цьому, товар на суму 85  990 грн. залишився не поставленим ТОВ "Гренландія НВП".
Отже, нарахування пені та штрафу слід здійснювати з урахуванням вартості товару без ПДВ.
Стосовно початку періоду прострочення поставки товару, то покупець початковою його датою визначив 03.04.2023.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП" у відзиві на зустрічну позовну заяву зазнало наступне:
- несвоєчасне виконання умов пункту 3.1. договору щодо здійснення поставки продукції у строк до 02 квітня 2022 року пов`язано з настанням обставин непереборної сили - початком військової агресії російської федерації проти України у результаті якої село Сухолуччя Димерської територіальної громади Вишгородського району Київської області (де знаходиться і здійснює свою діяльність ТОВ "Гренландія НВП") потрапило під тимчасову окупацію в якій воно перебувало у період з 24 лютого 2022 року до 03 квітня 2022 року;
- ТОВ "Гренландія НВП" направило на адресу Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" ДП "НАЕК "Енергоатом" лист № 795/1 від 24.03.2022 року, в якому повідомило про неможливість виконання своїх договірних зобов`язань у встановлені договором строки та посилалось на ухвалене Торгово-промисловою палатою України рішення щодо спрощення процедури засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) яке було розміщене на офіційному веб-сайті Торгово-промислової палати України.
- у відповідь на отримане від ТОВ "Гренландія НВП" повідомлення про настання обставин непереборної сили ДП "НАЕК "Енергоатом"  своїм листом                      №6956/041 від 18.05.2022 року відмовило ТОВ "Гренландія НВП" у визнанні настання обставин непереборної сили та відмовилось прийняти лист Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 року в якості доказу неможливості вчасного виконання ТОВ "Гренландія НВП" взятих на себе зобов`язань за Договором. Також, ДП "НАЕК "Енергоатом" попросило ТОВ "Гренландія НВП" надати сертифікат Торгово-промислової палати України, виданий підприємству щодо настання дії обставин непереборної сили;
- неможливість вчасного виконання ТОВ "Гренландія НВП" взятих на себе за договором зобов`язань  у зв`язку  з настанням обставин непереборної сили також підтверджується довідкою Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області від 30.12.2022 року № 260/15-25; повідомленням Київської обласної військової адміністрації, опублікованим у офіційному Telegram-каналі в мережі Інтернет за посиланням  ://t.me/kyivoda/3273  та вжитими ТОВ "Гренландія НВП" на виконання положень  Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану"  організаційними заходами пов`язаними  з введенням на підприємстві простою, призупиненням дії трудових договорів та переходом працівників підприємства на неповний робочий день.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції в частині того, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку виконання господарського зобов`язання.
Окрім наведеного, апеляційним судом враховується наступне. 
Верховний Суд в постанові від 25.01.2022 у справі № 904/3886/21 виклав наступні висновки щодо застосування  статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні":
- ознаками форс-мажорних обставин є наступні елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за даних умов здійснення господарської діяльності
- форс-мажорні обставини не мають преюдиціальний (заздалегідь встановлений) характер. При їх виникненні сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна це довести. Сторона яка посилається на конкретні обставини повинна довести те, що вони є форс-мажорними, в тому числі, саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність. Те, що форс-мажорні обставини необхідно довести, не виключає того, що наявність форс-мажорних обставин може бути засвідчено відповідним компетентним органом;
- наявність форс-мажорних обставин засвідчується Торгово-промисловою палатою України та уповноваженими нею регіональними торгово-промисловими палатами відповідно до статей  14,  14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати України"  шляхом видачі сертифіката.
У постанові Верховного Суду від 15.06.2023 у справі №910/8580/22  викладено наступні висновки:
- лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин;
-  форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан,  не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, девальвація гривні, як обставини непереборної сили,  звільняє  від відповідальності лише у разі,  якщо саме внаслідок пов`язаних із  нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання;
-  наявність сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.
У постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 912/750/22  викладено висновок про те, що лист Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28.02.2022 не можна вважати сертифікатом у розумінні  статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні", а також такий лист не є документом, який був виданий за зверненням відповідного суб`єкта (відповідача), для якого могли настати певні форс-мажорні обставини.
У постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 906/540/22  викладено наступні висновки:
- Торгово-промислова палата України листом від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 засвідчила, що військова агресія російської федерації проти України стала підставою для введення воєнного стану та є форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили);
-  вказаний лист Торгово-промислової палати України адресований "Всім, кого це стосується", тобто необмеженому колу суб`єктів, його зміст носить загальний інформаційний характер та констатує абстрактний факт наявності форс-мажорних обставин без доведення причинно-наслідкового зв`язку у конкретному зобов`язанні;
-  лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0-7.1 не є безумовною підставою вважати, що форс-мажорні обставини настали для всіх без виключення суб`єктів. Кожен суб`єкт, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин.
У постанові Верховного Суду від 29.06.2023 у справі № 922/999/22  викладено наступні висновки:
- лист Торгово-промислової палати України від 28.02.2022, на який посилався скаржник у судах попередніх інстанцій, та яким визнано форс-мажорною обставиною військову агресію російської федерації проти України, є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, зобов`язання, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин. Отже лист Торгово-промислової палати України не можна вважати сертифікатом у розумінні  статті 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні";
- наявність сертифікату Торгово-промислової палати України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку;
- сторона, яка посилається на форс-мажор, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-можором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання;
- той факт, що Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини - військову агресію російської федерації проти України, сам по собі не є підставою для звільнення або зменшення відповідальності за невиконання/неналежне виконання договірних зобов`язань.
Колегія суддів вважає, що надані постачальником суду першої інстанції докази підтверджують неможливість виконання зобов`язання з поставки товару у строк до 02.04.2023.
Так, довідкою Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області від 30.12.2022 року № 260/15-25, а також Переліком населених пунктів територіальних громад Київської області, які перебували в тимчасовій окупації (лютий - квітень 2022 року), погодженим Командувачем угруповання сил і засобів оборони міста Києва, підтверджується, що село Сухолуччя Димерської територіальної громади Вишгородського району Київської області (де знаходиться і здійснює свою діяльність ТОВ "Гренландія НВП") потрапило під тимчасову окупацію, в якій воно перебувало у період з 24 лютого 2022 року до 03 квітня 2022 року.
Стосовно висновку суду про те, що виробничі потужності ТОВ "Гренландія НВП" знаходяться у м. Києві по вулиці Амурська, 8, з посиланням при цьому, на Висновки державної санітарно-епідеміологічної експертизи № 12.2-18-1/17835 від 06.08.2020, № 12.2-18-1/1165 від 24.01.2020, № 602-123-20-1/11273 від 14.04.2017,   № 12.2-18-1/20356 від 10.09.2019 та 12.2-18-1/23081 від 16.10.2019, а також на сертифікати № UA.08.002.533 та № UA.08.002.534, видані ТОВ "Гренландія НВП" у 2021 році, колегія суддів зазначає наступне.
Так, наведені документи датовані 2017, 2019, 2020 та 2021 роками, тобто вони відображають інформацію на певний момент часу, проте жодним чином не доводять того, що станом на момент укладення договору (17.02.2022)  виробничі потужності ТОВ "Гренландія НВП" знаходилися у м. Києві. Крім того, значення має не лише місце виробничих потужностей, а й місцезнаходження підприємства, його керівних органів.
Адресою офіційного місцезнаходження ТОВ "Гренландія НВП" є село Сухолуччя Вишгородського району Київської області, вул. Травнева б. 1-Б.
Довідкою Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області від 30.12.2022 року № 260/15-25 підтверджено, що у період з 24.02.2022 по 03.04.2022 ТОВ "Гренландія НВП" фактично перебувало за вказаною вище адресою.
Таким чином, наведені Висновки державної санітарно-епідеміологічної експертизи № 12.2-18-1/17835 від 06.08.2020, № 12.2-18-1/1165 від 24.01.2020,          № 602-123-20-1/11273 від 14.04.2017, № 12.2-18-1/20356 від 10.09.2019 та 12.2-18-1/23081 від 16.10.2019, а також на сертифікати № UA.08.002.533 та                                     № UA.08.002.534, видані ТОВ "Гренландія НВП" у 2021 році жодним чином не підтверджують того, що станом на момент укладення договору (17.02.2022)  виробничі потужності ТОВ "Гренландія НВП" знаходилися у м. Києві.
Отже, ТОВ "Гренландія НВП" підтверджено належними доказами перебування його на території тимчасово окупованій з 24.02.2022 по 03.04.2022.
З наведеного слідує, що виконання зобов`язань постачальника з поставки товару до м. Вараш, склад Рівненського відділення ВП "Складське господарство" ДП "НАЕК "Енергоатом" було унеможливлено у період з 24.02.2022 по 03.04.2022.
Стосовно доводів апелянта щодо неможливості виконання зобов`язання раніше 05.07.2022 (дата поставки товару на суму 490 581, 00 грн.), слід зазначити наступне.
Так, колегія суддів погоджується з доводами ТОВ "Гренландія НВП" стосовно необхідності постачальнику часу для виготовлення продукції та щодо неможливості відповідного виробництва протягом періоду окупації (з 24.02.2022 по 03.04.2022).
Разом з тим, на переконання суду об`єктивної неможливості виробити продукцію після деокупації території, на якій знаходилось Товариство, не було.
Саме лише посилання скаржника на особливий режим роботи товариства не є поважною причиною неможливості виготовлення продукції та її поставки не раніше 05.07.2022, оскільки вказані обставини мають суб`єктивний характер і не свідчать про існування об`єктивно непереборних причин.
При цьому, при визначенні початку періоду прострочення поставки товару, колегія суддів враховує, що сторонами у договорі було визначено строк поставки протягом 44 днів з моменту його укладення.
Так, з 17.02.2023 до 24.02.2023 минуло 6 днів, а з 04.04.2022 по 11.05.2022 - решта 38 днів.
Таким чином, із загального строку поставки апеляційним судом виключено період окупації, протягом якого у постачальника була об`єктивна неможливість виготовити та поставити продукцію.
В свою чергу, за висновком колегії суддів скаржником не доведено поважних причин неможливості виконання зобов`язання з поставки товару у період з 04.04.2022 по  11.05.2022.   
Отже,  12.05.2022 є початком періоду прострочення.
Таким чином, постачальник повинен був виконати своє зобов`язання з поставки товару на суму 576  571 грн. до 11.05.2022, разом з тим, товар було поставлено частково лише 05.07.2022 на суму 490  581 грн. Решту товару в сумі 85  990 грн. взагалі поставлено не було.
Статтею 611 Цивільного кодексу України зазначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним з наслідків порушення зобов`язання є оплата неустойки (штрафу, пені) - визначеної     законом чи договором грошової суми, що боржник зобов`язаний сплатити кредитору у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов`язання, зокрема у випадку прострочення виконання. 
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (ч. 2 ст. 546 Цивільного кодексу України).
Відповідно до п. 9.1. договору, у випадку порушення строків поставки постачальник зобов`язаний сплатити замовнику пеню в розмірі 0,1 % вартості непоставленої (недопоставленої) продукції за кожен день прострочення, при цьому, у випадку прострочення поставки (недопоставки) продукції понад тридцять діб, постачальник додатково сплачує замовнику штраф у розмірі 7 % вказаної вартості.
У п. 9.2. договору, сторонами погоджено, що строк позовної давності за вимогами про стягнення штрафних санкцій передбачених пунктом 9.1. даного договору становить 3 (три) роки.
Враховуючи встановлені судом суми та періоди прострочення поставки товару, з урахуванням визначеної позивачем за зустрічним позовом кінцевої дати розрахунку, обґрунтованими розмірами пені і штрафу, які підлягають задоволенню, є 33  139, 24 грн. та 40  359, 97 грн.  відповідно.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду - зміні в частині в частині присуджених до стягнення сум пені та штрафу. В решті рішення - залишається без змін.
З урахуванням часткового задоволення вимог апеляційної скарги відповідно до  ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за її подання покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2023 у справі №910/11127/22  (в частині зустрічних позовних вимог) задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2023 у справі №910/11127/22 змінити в частині присуджених до стягнення сум пені та штрафу. В решті рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2023 у справі №910/11127/22  (в частині зустрічних позовних вимог) залишити без змін.
3. Викласти п. 6 резолютивної частини рішення Господарського суду міста Києва від 23.03.2023 у справі №910/11127/22 в наступній редакції:
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП" на користь Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" пеню в сумі 33  139 грн. 24 коп., штраф в сумі 40  359 грн. 97 коп. та 1  469 грн. 50 коп. судового збору.
У задоволенні решти вимог за зустрічним позовом відмовити. 
4. Стягнути з Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" в особі Відокремленого підрозділу "Рівненська атомна електрична станція" Державного підприємства "Національна атомна енергогенеруюча компанія "Енергоатом" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Гренландія НВП" 2  204 грн. 25 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.
5. Доручити Господарському суду міста Києва видати відповідні накази.
6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови складено: 06.09.2023 року.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Пономаренко 

Судді                                                                                М.А. Руденко

                                                                                М.А. Барсук