ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/39376/21                                                                 Суддя (судді) першої інстанції: Бояринцева М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2023 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
Судді-доповідача                    Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                         Кобаля М.І., Костюк Л.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 січня 2022 року у справі за адміністративним позовом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) провизнання протиправним та скасування наказу,

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулася приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 з позовом про визнання протиправним та скасування наказу Центрального міжрегіонального управління    Міністерства    юстиції    (м.    Київ)    від    22    грудня    2021    року    №    1864/6    від    22 грудня    2021    року    «Про    зупинення    нотаріальної    діяльності    приватного  нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1.».
Одночасно позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії пункту 1 наказу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 22 грудня 2021 року № 1864/7 «Про тимчасове зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1.» до набрання рішенням суду в даній справі законної сили.
В обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення позивач зазначає, що її позбавлено права на працю та відповідний дохід, адже нотаріус не має права отримувати дохід від господарської діяльності або інших трудових відносин. Необхідність забезпечення позову полягає у тому, що блокування доступу до реєстрів і зупинення роботи нотаріуса призведе до ситуації, коли нотаріус фактично не матиме змоги утримувати офіс, оплачувати оренду, зберігати архів та виконувати вже взяті на себе зобов`язання. Все це, може призвести до незворотної втрати репутації нотаріуса та великих майнових збитків у вигляді штрафних санкцій за невиконання взятих на себе зобов`язань.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.01.2022 заяву приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1. про вжиття заходів забезпечення позову задоволено, зупинено дію пункту 1 наказу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 22 грудня 2021 року №1864/7 «Про тимчасове зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1.» до набрання законної сили рішенням суду у даній справі.
Не погоджуючись із такою ухвалою суду першої інстанції, Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) звернулося до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.01.2022. 
Обгрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі доводи, апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що у даному випадку невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи навіть унеможливити ефективний захист і поновлення порушених прав позивача, що є достатньою підставою для забезпечення позову відповідно до пункту частини другої статті 150 КАС України.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.06.2022 відкрито апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою відповідача, встановлено строк для подання відзиву на неї та призначено справу до розгляду у письмовому провадженні.
Позивач та її уповноважений представник своїм правом на подання відзиву не скористалися.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Судом першої інстанції встановлено, що  13 вересня 2021 року Центральним міжрегіональним управлінням юстиції (м. Київ) зареєстровано приватну нотаріальну діяльність ОСОБА_1. по Київському міському нотаріальному округу, про що видано реєстраційне посвідчення від 13 вересня 2021 року.
21 грудня 2021 року позивачкою направлено на адресу начальника Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) заяву, в якій повідомлено, що шляхом телефонного дзвінка їй стало відомо, що Міністерство юстиції України 21 грудня 2021 року намагалося провести позапланову перевірку організації роботи діяльності позивача. Також зазначено, що у зв`язку з похилим віком (75 років) позивач проходить планове лікування та протягом робочого дня не має змоги перебувати на робочому місці, проте, інколи, в залежності від самопочуття, може приділити годину роботі, в зв`язку з чим тимчасово не зупиняла свою нотаріальну діяльність. За необхідності приватний нотаріус прийме повторно на позапланову перевірку представників Міністерства юстиції України та Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).
23 грудня 2021 року на електронну адресу приватного нотаріуса надійшов лист Кз 1864/7 про надіслання копії наказу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 22 грудня 2021 року № 1864/7 «Про тимчасове зупинення нотаріальної діяльності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1.», яким зупинено приватну нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1. з 22 грудня 2021 року у зв`язку з необґрунтованою відмовою приватного нотаріуса від надання Центральному міжрегіональному управлінню Міністерства юстиції (м. Київ) документів для перевірки організації нотаріальної діяльності та виконання правил нотаріального діловодства до усунення цієї обставини.
Позивачкою направлені скарги до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та Департаменту нотаріату Міністерства юстиції, на які не отримано відповіді станом на час звернення до суду. 
Колегія суддів апеляційного суду, виходячи з меж апеляційного перегляду, встановлених статтею 308 КАС України, погоджується з доводами апеляційної скарги щодо необґрунтованості застосування судом першої інстанції заходів забезпечення позову, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що підстави забезпечення позову, передбачені частиною другою статті 150 КАС України, є оціночними, тому суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, установити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якої можливо запобігти.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі №826/7496/18.
Відповідно до частини шостої статті 154 КАС України в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання.
Отже, ухвала про забезпечення позову повинна бути судом вмотивована із зазначенням:
1) висновків про існування: обставин, що свідчать про істотне ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, або очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі;
2) у чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача.
При розгляді заяви про забезпечення позову суд повинен з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх доводів, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Інститут забезпечення адміністративного позову дійсно є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі. Однак, застосовуючи такий інститут, необхідно перш за все враховувати його мету та запобігати вирішенню спору у справі шляхом задоволення заяви про забезпечення позову.
Принципами Рекомендації № Я (89) 8 стосовно тимчасового судового захисту в адміністративних справах, що прийнята Комітетом Міністрів Ради Європи 13.09.1998, визначено наступне:
приймаючи рішення щодо необхідності надання особі тимчасового захисту, суд бере до уваги всі фактори та інтереси, які мають відношення до цієї справи. Рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта;
заходи тимчасового захисту, про вжиття яких розпорядився правомочний суд, можуть мати форму повного або часткового призупинення виконання адміністративного акта, повного або часткового відновлення ситуації, яка існувала на момент прийняття цього адміністративного акта або після його прийняття, а також покладення судом, згідно з його повноваженнями, відповідного обов`язку на адміністративний орган влади;
заходи тимчасового захисту жодним чином не можуть наперед визначати рішення, що його має прийняти суд у певній справі проти адміністративного акта;
провадження в суді має здійснюватися без зволікання.
Отже, тимчасовий судовий захист є гарантією і заходом «очікування». Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Крім того, згідно зазначених Рекомендацій, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акту може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акту.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17, від 25.04.2019 у справі № 826/10936/18.
Вказуючи на помилковість висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 28.03.2018 у справі №800/521/17 позов не може бути забезпечено таким способом, який фактично підмінює собою судове рішення у справі та вирішує позовні вимоги до розгляду справи по суті судом.
Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що забезпечення позову шляхом зупинення дії пункту 1 наказу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 22.12.2021 №1864/7 може вважатися вирішенням спору, оскільки приватний нотаріус в такому випадку буде і в подальшому здійснювати діяльність у сфері нотаріату, незважаючи на те, що зазначений наказ винесений саме з підстав ненадання позивачем доступу представникам відповідача до проведення перевірки, а також наявності можливих порушень приватним нотаріусом при вчиненні відповідних дій, що не видається можливим перевірити без доступу до матеріалів нотаріуса.
Зазначена позиція відповідає позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 02.11.2021 у справі №640/217/21.
Колегія суддів апеляційного суду зауважує, що судом першої інстанції при постановленні ухвали про забезпечення позову не обґрунтовано наявності підстав, передбачених частиною другою статті 150 КАС України, наявність яких є визначальною для вирішення питання про забезпечення позову.
Так, ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.01.2022 не містить обґрунтування того, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась до суду. Так само, ухвала суду першої інстанції не містить аргументації щодо наявності очевидних ознак протиправності наказу відповідача від 22.12.2021 №1864/6.
Враховуючи викладене, позиція суду першої інстанції щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову є помилковою.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з пунктами 2, 4 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Отже, зважаючи на помилковість позиції суду першої інстанції щодо наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову, колегія суддів зазначає про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та постановлення нового, про відмову у вжитті заходів забезпечення позову.
Відтак, апеляційна скарга Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) є такою, що підлягає задоволенню.
Керуючись статтями  242,  308,  310,  312,  317, 320,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) задовольнити.
Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.01.2022 у справі №640/39376/21 про вжиття заходів забезпечення позову скасувати.
У задоволенні заяви приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії пункту 1 наказу Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 22.12.2021 №1864/6 відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому  статтями 329-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                   О.М. Кузьмишина

Судді:                                                                                 М.І. Кобаль 

                                                                                           Л.О. Костюк