Справа № 2-3144/2010                                Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В. 
Провадження № 22-ц/811/357/23                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 липня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Мікуш Ю.Р.
суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.
секретар Іванова О.О.
з участю представника АТ «Таскомбанк» Писаренко О.В., представника апелянта ОСОБА_1 - адвоката Галамага Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції цивільну справу № 2-3144/2010 за апеляційною скаргою особи, що не брала участі у справі ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 листопада 2010 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Таскомбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості 
в с т а н о в и в:

20 вересня 2010 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі – ПАТ «Універсал Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та   ОСОБА_4 в якому просило стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором від 29 січня 2008 року № 034-2008-081 в сумі 109 715,62 доларів США, що еквівалентно в національній валюті України за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку 868 881,88 грн та вирішити питання розподілу судових витрат.
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 листопада  2010 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором   № 034-2008-081 від 29 січня 2008 року у розмірі 109 715,62 доларів США, що в еквіваленті до гривні становить 868 805,08 грн (по курсу НБУ станом на 03 листопада 2010 року) та судові витрати в сумі 1 820 грн.
19 січня 2022 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 листопада 2010 року. В скарзі зазначає, що відповідач у справі ОСОБА_3 є її чоловіком. Усе майно, яке зареєстроване за ОСОБА_3 та кошти, що містяться на банківських рахунках є спільною власністю подружжя. 25 грудня 2021 року вона дізналася про те, що приватним виконавцем накладено арешт на майно та грошові кошти ОСОБА_3 . Накладений арешт поширюється на спільну власність подружжя, що призвело до порушення її прав, зокрема, вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Не залучивши її до участі у справі як третю особу, суд позбавив її права на здійснення захисту своїх прав у встановленому законом порядку.
Зазначає, що 15 липня 2008 року банком було підвищено розмір процентної ставки за користування кредитом, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, проте із поручителем не було погоджено такого збільшення, а тому в силу вимог ч.1 ст.559 ЦК України порука вважається припиненою. Внаслідок неповного з`ясування обставин щодо збільшення розміру процентної ставки і факту припинення поруки, суд неправильно встановив розмір заборгованості відповідачів та прийняв рішення, яке не відповідає вимогам ст.263 ЦПК України. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовити. 
Представник Акціонерного товариства «Таскомбанк» (далі по тексту АТ «Таскомбанк») адвокат О.Писаренко на виконання вимог ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) надіслав суду відзив на апеляційну скаргу.
У відзиві зазначає, що не погоджується із апеляційною скаргою ОСОБА_1 , вважає її безпідставною, направленою на затягування виконання рішення суду. Посилається на те, що ОСОБА_1 не була стороною договорів кредиту, поруки, 13.5 років не цікавилася справою в частині поруки, даною її чоловіком ОСОБА_3 . Окрім цього, вона як дружина поручителя ОСОБА_3 давала свою письмову згоду на укладення договору поруки.
Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги.
Заслухавши пояснення представника апелянта ОСОБА_1 -адвоката Галамага Н.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника АТ «Таскомбанк» О.Писаренко, вивчивши матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Матеріалами справи та судом встановлено, що 29 січня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 34-2008-081, згідно умов якого банк надав ОСОБА_2 кредит на суму 100 000,00 доларів США з терміном повернення до 10 січня 2038 року із щомісячною сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 13,45 % річних.
29 січня 2008 року з метою забезпечення належного виконання зобов`язання позичальником, що випливає з вказаного вище кредитного договору, між ОСОБА_3 як поручителем та ВАТ «УніверсалБанк» як кредитором, укладено договір поруки № 034-2008/-081-Р/1 згідно якого ОСОБА_3 зобов`язався перед банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором.
Також, 29 січня 2008 року з метою забезпечення належного виконання зобов`язання позичальником, що випливає із вказаного вище кредитного договору, між ОСОБА_4 , як поручителем та ВАТ «Універсал Банк» як кредитором, укладено договір поруки № 034-2008/-081-Р згідно якого ОСОБА_4 зобов`язалася перед банком відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором.
Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладений 08 червня 2008 року, актовий запис № 220 у Свідоцтві про шлюб серія НОМЕР_1 (а.с.12-а т.2).
03 листопада 2010 року відповідач ОСОБА_3 (чоловік апелянта ОСОБА_1 ) був присутній у судовому засіданні під час ухвалення рішення, що підтверджується журналом судового засідання (а.с. 51-53 т.1), однак особисто рішення суду не оскаржував.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, виходячи із умов договору, прописав, що відповідно до п.4.2 кредитного договору, банк виконав свої зобов`язання, відкрив позичальнику позичковий рахунок, передавши у тимчасове платне користування грошові кошти у розмірі 100 000,00 доларів США із відсотковою ставкою за користування такими 13,45%. Строк погашення кредиту 10 січня 2038 року.
Позичальник ОСОБА_3 в порушення взятих на себе зобов`язань, визначених п.п.4.4-4.5 п.4 кредитного договору не вчиняв дій для повернення кредитних коштів та відсотків за їх користування згідно графіку та умов кредитного договору.
Відповідно до Розрахунку, наданому позивачем, сума заборгованості за кредитним договором № 034-2008-081 від 29 січня 2008 року, враховуючи несплачений кредит, відсотки, пеню становить 109 715,62 долари США ( а.с. 19-22 т.1).
Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України ( далі по тексту ЦК) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії ( негативне зобов`язання) , а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч.1ст.510ЦК).
Згідно ч.1ст. 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
На забезпечення виконання зобов`язання між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_4 укладено Договір поруки № 034-2008-081-Р від 29 січня 2008 року ( а.с. 23-25 т.1).

На забезпечення виконання зобов`язання по кредитному договору № 034-2008-081 від 29 січня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 034-2008-081-Р/1 (а.с.26-28).
       Відповідно до пункту 1.2 п.1 договорів поруки поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за Основним договором, включаючи повернення основної суми боргу ( в т.ч. суми кредиту, регресу) сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору. 
Відповідно до ч.1ст.553 ЦК за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Згідно ч.1ст.554 ЦК у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову ( субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки ( ч.2ст. 554 ЦК).
Задовольняючи позовні вимоги ВАТ «Універсал Банк» правонаступником якого є АТ «Таскомбанк», суд першої інстанції виходив із умов договору, наданих розрахунків та вимог чинного законодавства.
Рішення суду від 03 листопада 2010 року сторонами не оскаржувалося, набрало законної сили та перебуває на виконанні.
Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 липня 2021 року задоволено заяву представника АТ «Таскомбанк»- адвоката Баженова А.В. Замінено сторону стягувача з Акціонерного товариства «Універсал Банк» на його правонаступника Акціонерне товариство «Таскомбанк». ( а.с.170-171 т.2).
Постановою колегії суддів Львівського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Ухвалу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 липня 2021 року залишено без змін.
Отже, ухвала Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 16 липня 2021 року набрала законної сили, правонаступником кредитора АТ «Універсал Банк» є АТ «Таскомбанк».
Апелянт ОСОБА_1 вважає, що її права порушені внаслідок того, що вона є дружиною поручителя ОСОБА_3 та в процесі виконання рішення суду, яке вона оскаржує, накладено арешт на майно та грошові кошти ОСОБА_3 , які є спільною власністю подружжя, однак жодних доказів за рахунок якого спільного майна подружжя виконується рішення суду не представила. 
Суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами апеляційної скарги та зазначає, що згідно викладеного вище, оскаржуване рішення суду набрало законної сили 11 років тому, перебуває на виконанні. Поручитель ОСОБА_3 рішення суду не оскаржував, погодився з таким. Апелянт ОСОБА_1 не заперечує того, що давала письмову згоду на укладення чоловіком ОСОБА_3 договору поруки.
За ч.1ст.15 ЦК кожна особа має право на захист цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.
Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою ст..16 ЦК України.
Суд може захистити цивільне право та інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
Апелянт не позбавлена права виділити свою частку у спільному майні подружжя.
Доводи апеляційної скарги не спростовують факту порушення взятого на себе боржником і поручителями зобов`язання з повернення кредитних коштів та висновків суду першої інстанції не спростовують. 
ЄСПЛ прописав, що одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів ( справа Бумареску проти Румунії, заява № 28342/95. п.61 ECHR 1999-УІІ).
Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata ( дивитися там же, п.62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона немає права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду, лише з однією метою-домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини ( див. справу «Рябих проти Росії», заява № 52854/99,п.52 ЕСНR, 2003-ІХ).
Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03 листопада 2010 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 13 липня 2023 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк