УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/10464/20 Головуючий у 1-й інст. Воробйова Т. А. 
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Коломієць О.С.
суддів                 Талько О.Б., Шевчук А.М. 
з участю секретаря 
судового засідання         Кузьменко А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №295/10464/20 за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекш», Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання недійсним договору про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  
на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Воробйової Т.А.
в с т а н о в и в:
У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати недійсним з моменту вчинення договір №GL3N217215_ПВ про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, який укладений 30.04.2020 року між ПАТ «Комерційний банк «Надра» та ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» в частині переходу прав вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №03/09/2007/840-Н/420 від 03.09.2007 року та договором іпотеки від 03.09.2007 року, посвідченим приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. та зареєстрованим в реєстрі за №13293.
На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 03 вересня 2007 року між позивачем та ПАТ «КБ «Надра» було укладено кредитний договір та договір іпотеки, згідно яких, банк надав позивачу цільовий кредит в розмірі 67000,00 доларів США на придбання квартири АДРЕСА_1 , з терміном повернення кредиту до 03.09.2027 року. За шість років, у відповідності до п.4.4.2 кредитного договору, позивач у повному обсязі достроково виконала взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів на загальну суму 108 тисяч доларів США, здійснивши 15.07.2013 року, за домовленістю з банком, останній платіж по кредиту в розмірі 300 доларів США.
Позивач вказує, що весь цей час банк не мав до неї жодних претензій та до кінця 2015 року позивач обслуговувалась у банку як фізична особа-підприємець та мала відкриті банківські рахунки для здійснення господарської діяльності.
Однак, у травні 2020 року ОСОБА_1 отримала від ТОВ «Преміум Лігал Колекш» листа, яким її повідомили про укладення між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Преміум Лігал Колекш» спірного договору про відступлення прав вимоги, а також про те, що борг за кредитним договором становить 1,53 млн грн.
Проте вказана в листі інформація щодо розміру заборгованості не відповідає дійсності, оскільки позивачем виконано договірні зобов`язання, що підтверджується наявними у неї банківськими квитанціями.
Вказує, що спірний договір має бути визнаний судом недійсним в частині, що стосується прав позивача, з огляду на те, що банк не мав права передавати право вимоги за достроково виконаним кредитним договором та договором іпотеки суб`єкту господарювання, який не є банківською установою та не отримав відповідної ліцензії НБУ, що свідчить про недійсність умов такого договору.
Позивач вважає, що оспорюваний договір за своєю юридичною природою є договором факторингу, тому, оскільки оспорюваний правочин суперечить приписам законодавства щодо суб`єктного складу договору факторингу, тому він має бути визнаний недійсним відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 15 листопада 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, вказуючи на незаконність та необґрунтованість рішення через невідповідність висновків суду обставинам справи, ненадання судом належної оцінки доказам, які містяться в матеріалах справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. При цьому зазначає, що суд не перевірив, чи дійсно була сплачена ТОВ «Преміум Ліга Колекш» сума коштів ПАТ КБ «Надра» за переуступлення прав вимог на підставі договору укладеного за результатами відкритих торгів, оформлених протоколом електронного аукціону №UA-EA-2020-03-06-000035-b від 01.04.2020 року та не надав оцінку чинності оспорюваного договору. Також судом не було взято до уваги ту обставину, що ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором була сплачена до укладення договору відступлення прав вимог та станом на 30.04.2020 року відомостей про існування боргу не було. 
У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Преміум Ліга Колекш» просив апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції без змін. При цьому зазначає, що позивач систематично порушувала умови укладеного між нею та ВАТ КБ «Надра» кредитного договору №03/09/2007/840-Н/420 від 03.09.2007 року, які полягали у несвоєчасному внесенні платежів за договором та внесенні таких платежів не у повному обсязі. Крім того, рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 26.01.2015 року у справі №2958321/14-ц позов ПАТ «КБ «Надра» було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 залишок заборгованості за кредитним договором №03/09/2007/840-Н/420 від 03.09.2007 року у розмірі 59 762,28 доларів США та 68 315,46 грн. На даний час вказане рішення залишається невиконаним, що спростовує доводи апеляційної скарги щодо відсутності заборгованості. Вважає також безпідставними доводи позивача про те, що районний суд не перевірив під час розгляду справи чи дійсно була сплачена ТОВ «Преміум Ліга Колекш» сума коштів ПАТ КБ «Надра» за переуступлення прав вимог, оскільки з цих підстав позов не заявлявся, а тому суд і не повинен був перевіряти дану обставину враховуючи положення ст.13 ЦПК України. Проте, на спростування доводів апеляційної скарги надав копію платіжного доручення №26 від 27.04.2020 року, яке підтверджує оплату за договором відступлення прав вимог. Окрім того вказує, що розмір заборгованості за кредитним договором, з яким не погоджується боржник, жодним чином не впливає на дійсність Договору про відступлення прав вимог.
Представником ПАТ «КБ «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб також був поданий відзив на апеляційну скаргу, в якій останній просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції. При цьому зазначає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, оскільки суд першої інстанції під час розгляду справи вірно встановив обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з нормами чинного законодавства. Заперечення обґрунтовує тим, що Договір про відступлення права вимог від 30.04.2020 року за своїм змістом є договором купівлі-продажу прав вимоги (оплатним договором), оскільки за укладеним договором жодна із сторін не передає грошові коши в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а тому не є договором факторингу у розумінні чинного законодавства. 
Представник відповідача – ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Позивач ОСОБА_1 та її представник в судове засідання не з`явилися, з невідомих суду причин. Хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення позивачу судової повістки. 
Представник ПАТ «КБ «Надра» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання також не з`явися, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи. 
З урахуванням положень ч.2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Під час розгляду справи встановлено, що 03.09.2007 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №03/09/2007/840-Н/420, відповідно до умов якого, банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти (кредит) в сумі 67 000 доларів США для придбання у власність нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 . За умовами договору позичальник зобов`язалась повернути отриманий кредит у строк до 31.08.2027 року та сплатити проценти за користування кредитом за відсотковою ставкою у розмірі 12,49% річних. До кредитного договору №03/09/2007/840-Н/420 укладено додаткову угоду №1 від 18.06.2010 року (т.1, а.с.27-30,193-202).
Цього ж дня, з метою забезпечення виконання зобов`язання, що виникає із кредитного договору, між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, посвідчений 03.09.2007 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.І., зареєстрований в реєстрі за №13292 (далі - договір іпотеки), відповідно до умов якого іпотекодавцем передано в іпотеку банку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. 03.09.2007 року за реєстровим №13289 (т.1, а.с.24-26,203-204).
На підставі постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 року №83 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.02.2015 року №26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Комерційний банк «Надра», згідно з яким запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра».
Відповідно до постанови Правління НБУ від 04.06.2015 року №356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» 05.06.2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».
30 квітня 2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» укладено договір №GL3N217215_ПВ про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. (далі - договір відступлення), та зареєстрований в реєстрі за №2891, відповідного до якого до ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» перейшло право вимоги за кредитним договором №03/09/2007/840-Н/420 від 03.09.2007 року, що був укладений між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 , та права іпотекодержателя за договором іпотеки, посвідченим 03.09.2007 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Сєтаком В.Я. за реєстровим №13292.
Зазначений договір укладений за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом електронного аукціону №UA-EA-2020-03-06-000035-b від 01.04.2020 року.
Згідно з пунктом 4.1 договору про відступлення прав вимоги сторони домовились, що за відступлення прав вимоги за основними договорами, відповідно до цього договору, новий кредитор сплачує Банку грошові кошти у сумі 11 578 696, 81 грн. (ціна договору). Ціна договору сплачується новим кредитором Банку у повному обсязі до моменту набуття чинності цим договором, відповідно до пункту 6.5 цього договору, на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких став Новий кредитор.
У витязі з додатку №1 до договору (реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників (поручителів, заставодавців, дебіторів) за такими договорами) наявна інформація про боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №03/09/2007/840-Н/420 від 03.09.2007 року та суму боргу за цим кредитним договором, визначену станом на 30.04.2020 року у сумі 1 531 358,41 грн., право вимоги за якою перейшло до нового кредитора (т.1, а.с.60-65, 212-216).
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що зміст оспорюваного позивачем договору не містить в собі умов, які б суперечили нормам ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, що могло б зумовлювати визнання його недійсним. При цьому суд зазначив, що договір про відступлення права вимог від 30.04.2020 року за своїм змістом є договором купівлі-продажу прав вимоги (оплатним договором), а не договором факторингу у розумінні чинного законодавства, що у свою чергу не вимагає від покупця отримання ліцензії для здійснення фінансових послуг.
Такий висновок суду є вірним, виходячи з наступного.
Частиною 1 ст.215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу .
Відповідно до статей 512, 514 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).
Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України від 07 грудня 2000 року №2121-III «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.
У статті 1077 Цивільного кодексу України зазначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Таким чином, у Цивільному кодексі України, як вбачається зі змісту його статей 512, 1077, проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу.
З аналізу статей 512-518 Цивільного кодексу України можна зробити такий висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до статті 2 цього Кодексу учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа.
Разом з тим, із частини першої статті 1077 Цивільного кодексу України, статті 350 Господарського кодексу України та частини п`ятої статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вбачається, що суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 Цивільного кодексу України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 Цивільного кодексу України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором.
У статті 350 Господарського кодексу України зазначено, що фактором може бути лише банк, разом з тим, у пункті 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», норми якого є спеціальними, вказано, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг. У частинах першій, другій статті 7 Закону зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.
У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.
Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.
Щодо розмежування за предметом договору, то під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Цивільний кодекс України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (статті 515 Цивільного кодексу України). Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 Цивільного кодексу України).
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1 Закону фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.
За змістом пункту 11 частини першої статті 4 Закону факторинг є фінансовою послугою.
Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.
При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.
Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.
Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 Цивільного кодексу України).
Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.
Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається.
Згідно з частиною першою статті 1084 Цивільного кодексу України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.
Також розмежування розглядуваних договорів здійснюється за їх формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (стаття 513 Цивільного кодексу України). Оскільки факторинг визначено пунктом 3 частини першої статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Наведене свідчить про те, що укладений оспорюваний договір за своєю юридичною природою є цесією.
Постановою Верховного Суду від 16.03.2021 року у справі №906/1174/18 було зроблено правовий висновок, згідно з яким договори які містять наступні суттєві ознаки, слід відносити до договорів про відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Так, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу.
Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 08.06.2022 в справі №723/779/20.
У постанові Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі №161/5127/17-ц наведена правова позицію, відповідно до якої договори про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, які укладені внаслідок електронних торгів, проведених на підставі ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не є договорами факторингу, а отже учасником електронних торгів із продажу права вимоги може бути фізична особа або юридична особа, а не лише банк або інша фінансова установа.
У постанові від 16.12.2020 року у справі №640/14873/19 Верховний Суд висловив позицію, що на підставі договорів про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, укладених за результатами електронних торгів з продажу активів банку, що ліквідується, покупець права вимоги не набув права здійснювати фінансові операції відносно боржника, оскільки за умовами договору про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги у нього виникло лише право вимагати виконання зобов`язань у розмірі та обсязі, які існували на момент укладення цього договору, без можливості нарахування додаткових процентів і неустойки, право на нарахування яких мав первісний кредитор.
Таким чином, встановивши під час розгляду справи, що укладений внаслідок електронних торгів між ПАТ «Комерційний банк «НАДРА» та ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги №GL3N217215_ПВ від 30.04.2020 року за своїм змістом є договором купівлі-продажу прав вимоги (оплатним договором), оскільки за укладеним договором жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а тому не є договором факторингу у розумінні чинного законодавства, що у свою чергу не вимагає від покупця отримання ліцензії для здійснення фінансових послуг, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог і визнання цього договору недійсним. 
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором була сплачена до укладення договору відступлення прав вимог та станом на 30.04.2020 року відомостей про існування боргу не було, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки доказів про належне виконання зобов`язань за Кредитним договором, повернення кредиту та процентів за його користування, позивачем надано не було. Крім того, рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 26.01.2015 року у справі №2958321/14-ц позов ПАТ «КБ «Надра» було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 залишок заборгованості за кредитним договором №03/09/2007/840-Н/420 від 03.09.2007 року у розмірі 59 762,28 доларів США та 68 315,46 грн. Доказів про виконання даного рішення матеріали справи також не містять, що спростовує доводи апеляційної скарги щодо відсутності заборгованості.
Також колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача про те, що районний суд не перевірив під час розгляду справи чи дійсно була сплачена ТОВ «Преміум Ліга Колекш» сума коштів ПАТ КБ «Надра» за відступлення прав вимог, оскільки з цих підстав позов не заявлявся, а тому суд і не повинен був перевіряти дану обставину враховуючи положення ст.13 ЦПК України.
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду, обґрунтовано викладені в мотивувальній частині рішення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15 листопада 2022 року – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 20 вересня 2023 року.

Головуючий                                               Судді