Номер провадження: 22-ц/813/1555/23 
Справа № 947/22250/19
Головуючий у першій інстанції Гниличенко М.В.
Доповідач Громік Р. Д.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2023 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого – Громіка Р.Д.,
суддів – Сегеди С.М., Дришлюка А.І.,
за участю секретаря – Триколіч І.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи апеляційні скарги Житлово-будівельного кооперативу «Приморський-27», засновника, члена Житлово-будівельного кооперативу «Приморський-27» ОСОБА_1 та члена Житлово-будівельного кооперативу «Приморський-27» Сікорського Олександра Борисовича на додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 червня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Житлово-будівельного кооперативу «Приморський-27» про захист прав споживача, стягнення майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст заяви.
09 червня 2021 року до Київського районного суду м. Одеси представником позивача ОСОБА_2 - адвокатом Павлишиним Ю.М. було подано заяву про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до Житлово-будівельного кооперативу «Приморський-27» про захист прав споживача, стягнення майнової та моральної шкоди
В обґрунтування заяви заявник посилався на те, що при ухваленні заочного рішення судом було повністю задоволено позові вимоги ОСОБА_2 , а саме стягнуто з Житлово-будівельного кооперативу «Приморський-27» на користь ОСОБА_2 внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 - відшкодування вартості майнової шкоди в розмірі 23203 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 1564грн., вартості витрат на проведення експертного дослідження в розмірі 6000 грн., у загальному розмірі – 30767 грн. та суму судового збору у розмірі 1536,80 грн., однак не було стягнуто судові витрати, понесені за надання правничої допомоги, які в уточненому розрахунку суми судових витрат складають розмір 11000 грн. за ведення справи в суді першої інстанції.

Короткий зміст додаткового рішення суду першої інстанції
Додатковим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 червня 2021 року заяву представника позивача адвоката Павлишина Ю.М., який діє в інтересах ОСОБА_2 , про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Стягнено з Житлово-будівельного кооперативу «Приморський-27» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відповідно до договору про правову допомогу №б/н від 17.07.2017 року, укладеного з ОСОБА_3 та договору про правову допомогу №б/н від 29.11.2021 року, укладеного з ОСОБА_2 , в розмірі 7500 гривень 00 копійок. У решті вимог заяви відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі ЖБК «Приморський-27» просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неправильно досліджено матеріли справи та зроблено помилкові висновки про часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі засновник, член ЖБК «Приморський-27» ОСОБА_1 та член ЖБК «Приморський-27» Сікорського О.Б. просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції неправильно досліджено матеріли справи та зроблено помилкові висновки про часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення.

Сповіщення сторін.
У судове засідання, призначене на 07 червня 2023 року, сторони у справі не з`явились, були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.
Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлено 19 червня 2023 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційних скаргах, судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Одеси від 07 червня 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 про стягнення з Житлово-будівельного кооперативу «Приморський-27» на користь ОСОБА_2 внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 - відшкодування вартості майнової шкоди в розмірі 23203 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 1564грн., вартості витрат на проведення експертного дослідження в розмірі 6000 грн., у загальному розмірі – 30767 грн. було задоволено. Також з відповідача стягнуто на користь держави суму судового збору у розмірі 1536,80 грн.
При ухваленні по справі рішення судом не було вирішено питання стягнення витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката Павлишина Ю.М., тому при розгляді справи представником позивача під час судових дебатів було зроблено відповідну заяву про надання впродовж п`яти днів після ухвалення судового рішення доказів на підтвердження розміру судових витрат у вигляді правничої допомоги, що відповідає вимогам ч.8 ст.141 ЦПК України.
Відповідно до ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;
3) судом не вирішено питання про судові витрати;
4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.
Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву.
Згідно положень ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Як встановлено судом першої інстанції, адвокатом Павлишиним Ю.М. було укладено договір про правову допомогу №б/н від 17.07.2017 року, укладеного з позивачем ОСОБА_3 та договір про правову допомогу №б/н від 29.11.2021 року, укладеного з позивачем ОСОБА_2 , якими встановлено вартість послуг з надання професійної правничої допомоги та обумовлено розмір витрат в сумі 11000грн.
На підтвердження заяви про стягнення вартості правничої допомоги заявником надано - попередній /орієнтований/ розрахунок сум правничої допомоги на суму 7500грн. (а.с.44 т.1); уточнений розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом цивільної справи №947/22250/19 у розмірі 11000грн.; витяг з угоди про надання правової допомоги від 17.07.2017 року та витяг про надання правової допомоги від 29.11.2020 року; Акт прийомки-передачі виконаних робіт від 08.06.2021 року; Довідка від 08.06.2021 року про розрахунки за договором правової /правничої допомоги від 29.11.2020 року, з якої вбачається, що загалом ОСОБА_2 сплачено гонорар на суму 11000 грн. шляхом перерахування на банківську карту АТ КБ Приватбанк, яка належить ОСОБА_4 .
Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Насамперед слід зауважити, що процесуальний алгоритм доведення розміру витрат на професійну правову допомогу передбачає подання стороною судового процесу: попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат – разом із першою заявою по суті спору відповідно до статей 134 ЦПК України; доказів понесення судових витрат – до закінчення судових дебатів або, за попередньою заявою, протягом 5 днів після ухвалення судового рішення, у порядку, передбаченому ч. 8 ст. 141 ЦПК України, що фактично було здійснено представником позивача.
Як вбачається, процедура відшкодування витрат на правничу допомогу є ідентичною для цивільного та інших видів судочинства, з невеликими відмінностями. Водночас, процесуальні вимоги до доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу є тотожними для всіх видів судочинства. Зокрема, згідно з положеннями статей 137 ЦПК України, 126 ГПК України та 134 КАС України розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає розподілу між сторонами за результатом розгляду справи, визначається відповідно до умов договору про надання правничої допомоги та встановлюється на підставі наступних доказів: детального опису робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках надання правничої допомоги по певній справі; доказів вартості робіт (послуг) адвоката, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; детального опису витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги витрат адвоката; доказів здійснення витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому, відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постанові КАС ВС від 11.06.2020 по справі №821/227/17, а також у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені. Позаяк склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі, на підтвердження цих обставин до суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги, який повинен містити детальний опис послуг, що надаються, їхню вартість, порядок обчислення гонорару адвоката (фіксований розмір або погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо; документи, що містять детальний опис робіт та послуг, виконаних (наданих) адвокатом у рамках справи відповідно до умов договору (акти виконаних робіт або наданої допомоги, специфікації витраченого часу адвоката тощо); оформлені у встановленому законом порядку документи, що свідчать про здійснення оплати гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги на підставі договору (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший банківський документ, що підтверджує здійснення оплати послуг адвоката в рамках конкретної справи).
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони. Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору. Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).
Аналогічні критерії застосовуються Європейським судом з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід ілюструється у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§95). Насамкінець варто зауважити, що чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката.
Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Представником позивача у судовому засіданні на підтвердження доказів здійснення оплати адвокату надано суду Довідку від 08.06.2021 року про розрахунки за договором правової/правничої допомоги від 29.11.2020 року у загальному розмірі 11000 грн. Оплату адвокату Павлишину Ю.М. вартості правничої допомоги у даному розмірі було підтверджено позивачем у судовому засіданні. /т.2, а.с.95/.
Представник позивача просить суд прийняти до уваги вказану Довідку від 08.06.2021 року посилаючись на висновки, зроблені у постанові Верховного Суду Касаційного адміністративного суду від 16.04.2020р. у справі № 727/4597/19 (провадження №К/9901/32645/19). 
Зокрема, із вказаної постанови вбачається наступне.
Згідно зі статтею 13 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
Відповідно до ст. 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
Відповідно до положень статті 14 ПК України адвокати здійснюють незалежну професійну діяльність. У свою чергу, Закон «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» не наводить форму та вимоги до документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди) адвокату. Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», Положення «Про форму та зміст розрахункових документів» та Положення «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» не визначають порядок здійснення розрахунків адвокатом зі своїм клієнтом за готівку, оскільки не поширюються на осіб, що здійснюють незалежну професійну діяльність.
Тобто, аналіз спеціального законодавства, щодо діяльності адвоката, дає право зробити висновок, про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.
Враховуючи наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.
Суд першої інстанції правильно погодився з даними доводами представника позивача, та прийняв як доказ оплати вказану довідку, але вмотивовано вважав, що заява підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Виходячи із розрахунку сум судових витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги вартість складання трьох актів щодо залиття, які фактично базуються на ідентичних складових, суд правильно вважав їх вартість завищеною; суд прийняв до уваги участь адвоката у судових засіданнях, які відбулись 03.02.2020 року, 16.02.2021 року та 07.06.2021 року, усі інші судові засідання відкладались, не займаючи багато часу, тому суд першої інстанції вмотивовано вважав, що вартість участі у судових засіданнях завищеною.
Таким чином, враховуючи те, що судом при винесенні рішення від 07.06.2021 року по даній справі питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу відповідно ст. 141 ЦПК України не вирішувалось, та з урахуванням складності справи, обсягом виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання таких робіт, ціною позову, а також враховуючи те, що позовні вимоги було задоволено повністю, з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд приходить до висновку що заява представника позивача адвоката Павлишина Ю.М. про ухвалення додаткового рішення, правомірна, відповідає вимогам закону, однак підлягає частковому задоволенню.
Доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржники не довели обставини, на які посилались як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надали.
Наведені в апеляційних скаргах доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Твердження скаржників в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване додаткове рішення суду залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Приморський-27» залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу засновника, члена Житлово-будівельного кооперативу «Приморський-27» ОСОБА_1 та члена Житлово-будівельного кооперативу «Приморський-27» ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття та подальшому оскарженню не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 19 червня 2023 року.

Головуючий                                                        Р.Д. Громік

Судді:                                                        С.М. Сегеда

                                                                       А.І. Дришлюк