ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
                                                                                        Головуючий І інстанції: Зінченко А.В.
25 липня 2023 р.	Справа № 520/2407/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Курило Л.В. ,  Бегунца А.О. ,
за участю секретаря судового засідання Колесник О.Е.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -
В с т а н о в и в:
02.02.2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі – ГУ ПФУ в Харківській області, пенсійний орган) щодо здійснення йому перерахунку та виплати пенсії з 01.04.2019 року по довідці Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 19.07.2021 року № ФХ- 106318 з обмеженням її максимальним розміром.
- зобов`язати ГУ ПФУ в Харківській області перерахувати та здійснити йому виплату пенсії з 01.04.2019 року виходячи з 83% відповідних сум грошового забезпечення, зазначених у довідці Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 19.07.2021 року № ФХ- 106318 без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.
Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що відповідач на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 15.09.2021 року по справі 520/14997/21 з 01.04.2019 року здійснив перерахунок його пенсії, однак протиправно, посилаючись на положення ст. 43 Закону  України від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон  № 2262-ХІІ), обмежив розмір пенсії розміром десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
          Заперечуючи вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 , у відзиві відповідач посилається на те, що відповідно до ст. 2 Закону України від 08.07.2011 року № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» (далі – Закон 3668-VI), максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Закону № 2262-ХІІ, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Норми цього закону щодо обмеження максимального розміру пенсії є чинними, неконституційними не визнані, а тому підлягають до застосування. 
            Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.06.2022 року (розгляд справи відбувся за правилами спрощеного позовного провадження) задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 .
            Так, судовим рішенням визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 року по довідці Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 19.07.2021 року № ФХ- 106318 з обмеженням її максимальним розміром.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області перерахувати та здійснити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.04.2019 року виходячи з 83% відповідних сум грошового забезпечення, зазначених у довідці Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 19.07.2021 року № ФХ- 106318 без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням раніше виплачених сум.
          В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено, що ч. 7  ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», якою було передбачено обмеження пенсій максимальним розміром, втратила чинність з часу проголошення рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/201, то внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 1774 від 06.12.2016 року  до частини сьомої зазначеної статті, яка визнана неконституційною і втратила чинність, зміни (щодо періоду, протягом якого діють обмеження пенсії), самі по собі не створюють підстав для такого обмеження.
          Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Харківській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні вимоги адміністративного позову в повному обсязі.
Аргументи, наведені відповідачем в обґрунтування вимог апеляційної скарги, фактично аналогічні наведеному у відзиві на позов.
Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надійшов, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
За приписами  ст. 308 КАС України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а судове рішення відповідно до положень  ст. 316 КАС України  слід залишити без змін, з наступних підстав.
                     Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Полтавській області та отримує пенсію, яка призначена в порядку та на умовах Закону № 2262-ХII.
21.02.2018 року Кабінетом Міністрів України прийнята постанова № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», пунктами 1, 2 якою визначено:
Перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до 01.03.2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01.08.2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»
Виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 01.01.2018 року у таких розмірах:
з 01.01.2018 року - 50 відсотків;
з 01.01.2019 року по 31.12.2019 року - 75 відсотків;
з 01.01.2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року.
Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-XII, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 року № 45 (далі - Порядок № 45).
Після виконання алгоритму дій, передбачених Порядком № 45, та надходження до пенсійного органу довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 для перерахунку пенсії, відповідачем з 01.01.2018 року проведений перерахунок пенсії позивача, виплата якої здійснювалася відповідно до положень постанови КМУ № 103.
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.12.2018 року, що набрало законної сили 05.03.2019 року, по справі № 826/3858/18 визнані протиправними та нечинними п.п. 1 та 2 і зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку № 45, що були внесенні постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 року по справі № 826/6453/18 визнаний протиправним та скасований пункт 6 постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».         
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 26.11.2019 року, яке набрало законної сили 27.12.2019 року, по справі № 520/3330/19 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо зменшення відсоткового значення розміру пенсії ОСОБА_1 з 83% до 70% сум грошового забезпечення з 01.01.2018 року.
Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області здійснити з 1 січня 2018 року перерахунок пенсії ОСОБА_1 , виходячи з відсоткового значення розміру пенсії 83% сум грошового забезпечення, та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.09.2021 року, яке набрало законної сили 06.12.2021 року, по справі № 520/14997/21 задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Харківській області щодо нездійснення ОСОБА_1 перерахунку пенсії з 01.04.2019 року по довідці Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № ФХ - 106318 від 19.07.2021 року, що складена на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 року по справі № 520/6104/2021;
                    Зобов`язано ГУ ПФУ в Харківській області перерахувати з 01.04.2019 року пенсію ОСОБА_1 , виходячи з відсоткового значення розмиру пенсії 83% сум грошевого забезпечення та здійснити виплату згідно довідки Харківського обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки № ФХ-106318 від 19.07.2021 року з урахуванням компенсації, передбаченої Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» з 01.04.2019 року по дату фактичної виплати, з урахуванням фактично виплачених сум.
На виконання вищевказаного рішення, відповідно до протоколу/рішення про перерахунок пенсії від 15.12.2021 року пенсійним органом здійснено перерахунок пенсії позивача: за період з 01.04.2019 року по 01.07.2019 року розмір пенсії позивача, з урахуванням підвищень та надбавок, склав 24244,52 грн., з урахуванням обмеження максимальним розміром – 14.970 грн.; у період з 01.07.2019 року по 01.12.2019 року з урахуванням обмеження максимальним розміром – 15.640 грн.; за період з 01.12.2019 року по 01.07.2020 року з урахуванням обмеження максимальним розміром – 16.380 грн.; за період з 01.07.2020 року по 01.12.2020 року з урахуванням обмеження максимальним розміром – 17.120 грн.; за період з 01.12.2020 року по 01.07.2021 року з урахуванням обмеження максимальним розміром – 17.690 грн.; за період з 01.07.2021 року по 01.12.2021 року з урахуванням обмеження максимальним розміром – 18.540 грн.; з 01.12.2021 року з урахуванням обмеження максимальним розміром – 19.340 грн (а.с. 64).
Колегія суддів констатує, що за правовою позицією, яка висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постанові від 13.01.2021 року у зразковій справі № 440/2722/20 (№ Пз/9901/14/20), - з огляду на визначені у ч. 3 ст. 7 КАС України загальні засади пріоритетності законів над підзаконними актами оскаржувані пункти 1, 2 Постанови № 103 та зміни до пункту 5 і додатка 2 Порядку № 45 є протиправними й такими, що не відповідають правовим актам вищої юридичної сили.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи, тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 року у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 року у справі № 160/1088/19).
Погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі     Закону № 2262-ХІІ, десятьма     прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, вперше введено в дію Законом № 3668-VI, який набрав чинності 01.10.2011 року.                       
Відповідно до положень ст. 2 Закону № 3668-VI максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до, зокрема, Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Водночас Законом № 3668-VI внесено зміни у ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, яку викладено в редакції Закону № 3668-VI, а саме: максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.                       
Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ.                       
Згідно з п. 2 резолютивної частини вказаного Рішення положення ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто 20.12.2016 року.                       
Конституційний Суд України у рішенні від 20.12.2016 року № 7-рп/2016, яким визнав таким, що не відповідає ст. 17 Конституції України, положення ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, виходив із того, що норми-принципи ч. 5 ст. 17 Конституції України     щодо забезпечення державою соціального захисту громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей, є пріоритетними та мають безумовний характер. Тобто заходи, спрямовані на забезпечення державою соціального захисту вказаної категорії осіб, зокрема у зв`язку з економічною доцільністю, соціально-економічними обставинами не можуть бути скасовані чи звужені. При цьому Конституційний Суд України стверджує, що обмеження максимального розміру пенсії, призначеної особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене     Законом № 2262-ХІІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених ч. 5  ст. 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.                       
Обмеження граничного розміру пенсії, призначеної на підставі Закону № 2262-ХІІ, десятьма прожитковими мінімумами, установленими для осіб, які втратили працездатність, введено в дію Законом № 3668-VI, яким внесено зміни у ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, шляхом викладення її в редакції Закону № 3668-VI.                         
Тобто положення ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ та положення ч. 1 ст. 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-ХІІ), прийняті одночасно для регулювання одних і тих самих правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсій, призначених відповідно до Закону № 2262-ХІІ)   та є однаковими за змістом.                       
Конституційним Судом України у рішенні від 20.12.2016 року № 7-рп/2016 надано оцінку правовому регулюванню спірних правовідносин (обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців) та визнано таким, що не відповідає ст. 17 Конституції України положення ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ.                       
При цьому, положення ст. 2 Закону № 3668-VI (у частині поширення її дії на Закон № 2262-XII), які дублюють зміст ч. 7 ст. 43 Закону № 2262-ХІІ, тобто є одно предметними правовими нормами, які прийняті одночасно для регулювання спірних правовідносин - змін не зазнали та передбачали обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.                       
Тобто, на момент виникнення спірних правовідносин була наявна колізія між Законом № 2262-ХІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016, та Законом № 3668-VI у частині обмеження максимальним розміром пенсії військовослужбовців.                       
При цьому суб`єктом владних повноважень у спірних правовідносинах надано перевагу найменш сприятливому для позивача підходу та застосовано положення     ст. 2 Закону № 3668-VI .                       
Оскільки норми вказаних законів неоднаково регулюють правовідносини щодо пенсійного забезпечення військовослужбовців у частині обмеження їх пенсії максимальним розміром, колегія суддів доходить висновку, що вони явно суперечать один одному.                       
Колегія суддів звертає увагу на те, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 року у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.
У постанові від 13.02.2019 року, ухваленій Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових прогалин щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.                       
Зважаючи на викладене, у цій справі застосуванню підлягають норми Закону № 2262-ХІІ з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016, а не норми Закону № 3668-VI.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що обмеження максимального розміру пенсії позивачу, право на пенсійне забезпечення якого встановлене Законом № 2262-ХІІ, є протиправним.                       
Вище вказана позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними у постановах: від 20.07.2022 року у справі № 340/2476/21, від 08.09.2022 року у справі № 380/6429/20, 23.05.2023 року у справі № 380/24477/21 які враховуються судом в силу положень ч. 5 ст. 242 КАС України.
Враховуючи наведе вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості вимог адміністративного позову ОСОБА_1 .
Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.
З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.
                              Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.
          При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).   
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстав для зміни розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду справи у відповідності до вимог частини 6 статті 139 КАС України немає.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 292, 293, 308, 310, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28 червня 2022 року, - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова	
Судді	   	Л.В. Курило    А.О. Бегунц   	
          Постанова у повному обсязі складена і підписана 03 серпня 2023 року.