РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 серпня 2023 року 
м. Рівне

Справа № 569/18778/20
Провадження № 22-ц/4815/729/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді : Гордійчук С.О.,
суддів: Ковальчук Н.М., Хилевич С.В.,
секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 ,
відповідач: Фізична особа-підприємць ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощено позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу адвоката Костюченка Станіслава Адамовича, діючого від імені Фізичної особи-підприємця  ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 березня 2023 року ухвалене в складі судді Бучко Т.М., повний текст якого складено 10 квітня 2023 року у справі № 569/18778/20,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення грошових коштів. 
Позов обґрунтований тим, що 14 лютого 2018 року між сторонами був укладений договір про надання інформаційно-технологічних послуг, за умовами якого відповідач до червня 2018 року мав розробити та запустити комп`ютерну програму під назвою "ТАХІ 1551", її веб-сервіс та мобільні додатки. Стверджував, що попри попередню оплату за кожен з виконаних етапів надання послуг за договором відповідачем у повному обсязі не виконано умов договору в погоджений сторонами термін.
Просить суд розірвати договір № 001 про надання інформаційно-технологічних послуг від 14 лютого 2018 року, укладений між сторонами, а також стягнути з відповідача внесену оплату за договором в розмірі 240 295,32 гривень і пеню в розмірі 32 039,37 гривень.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 березня 2023 року позов ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення коштів задоволено частково. Розірвано договір № 001 про надання інформаційно-технологічних послуг від 14 лютого 2018 року, укладений між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 . Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 внесену оплату за договором № 001 про надання інформаційно-технологічних послуг від 14 лютого 2018 року в розмірі 240295 (двісті сорок тисяч двісті дев`яносто п`ять) грн 32 коп.
В решті позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погодившись з означеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити.
Зазначає, що укладений між сторонами договір про надання інформаційно-технологічних послуг № 001 від 14 лютого 2018 року відповідно до його предмета та умов є змішаним договором, що містить елементи як договору про надання послуг, так і договору підряду, та є підставою для виникнення у сторін відповідних господарських зобов`язань. Наведене узгоджується з висновком виклеєним в постанові Касаційного господарського суду від 14 січня 2021 року у справі № 910/13245/14.
Звертає увагу суду, щодо недобросовісної поведінки позивача. Покликається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 зокрема, щодо застосування доктрини venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки).
У відзиві на апеляційну скаргу, позивач заперечує доводи останньої, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.
Установлено, що 14 лютого 2018 року ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 уклали договір № 001 про надання інформаційно-технологічних послуг (далі - договір).
Відповідно до п.3.1 договору виконавець зобов`язується надати інформаційно-технологічні послуги замовнику, найменування, тривалість та вартість яких визначається в технічному завданні на комп`ютерну програму «TAXI 1551» (додаток № 1 до договору), що діє на моменту укладення цього договору, та передати замовнику кінцевий продукт (комп`ютерну програму під назвою «TAXI 1551», що являє собою веб-сервіс та мобільні додатки з оговореною функціональністю та дизайном), а замовник зобов`язується оплатити надані послуги.
Згідно з п.3.2 договору кінцевий продукт - результат реалізації проекту, а саме: комп`ютерна програма під назвою «TAXI 1551», що являє собою веб-сервіс та мобільні додатки з оговореною функціональністю та дизайном, повинна відповідати якості, технічним характеристикам, технологічним вимогам, що визначені в додатку № 2 до договору.
В п.5.1 договору сторони узгодили, що ціна договору встановлена в додатку № 1 є остаточною та не може бути змінена виконавцем.
Пунктом 10.1 договору встановлено, що термін дії цього договору починає свій перебіг з моменту підписання цього договору та закінчується після виконання сторонами своїх обов`язків, засвідчених актом здачі-приймання послуг.
Загальна вартість послуг за договором № 001 від 14 лютого 2018 року становить 12000 доларів США, що в еквіваленті складає 320393,76 грн за офіційним курсом НБУ станом на 14 лютого 2018 року.
19 лютого 2018 року сторони затвердили проміжний результат послуг, що засвідчує завершення виконавцем етапу, зазначеного в технічному завданні (додаток № 1 до договору № 001 від 14 лютого 2018 року), а саме надання виконавцем замовнику інформаційно-технологічних послуг: збір необхідної інформації, затвердження технічного завдання, уточнення деталей; підготовка необхідного обладнання для розробки, установка та налаштування програмного оточення проекту; розробка архітектури проекту, планування кількості та тривалості етапів (спринтів).
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.
Згідно з вимогами частини першої статті 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.
З поділу системи судів загальної юрисдикції за принципом спеціалізації випливає поняття цивільної юрисдикції, під якою розуміється компетенція суду щодо вирішення справ у порядку цивільного судочинства.
Судова юрисдикція - це розмежування компетенції між загальними, господарськими та адміністративними судами. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими та іншими нормативно-правовими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції. Основними критеріями визначення юрисдикції спорів є характер (предмет) правовідносин, що виникли між сторонами та суб`єктний склад правовідносин.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.
Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі (постанова Верховного Суду від 08 листопада 2021 року у справі № 639/1347/20 (провадження № 61-15409св21).
Частиною першою статті 19 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Тобто в порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.
За вимогами статті 1 ГПК України Господарський процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження господарських судів, встановлює порядок здійснення судочинства у господарських судах.
За змістом частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
Відповідно до пунктів 1, 6 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці.
Згідно з частиною першою статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.
За змістом статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Частиною першою статті 128 ГК України визначено, що громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.
За положеннями частини третьої статті 128 ГК України громадянин може здійснювати підприємницьку діяльність безпосередньо як підприємець або через приватне підприємство, що ним створюється.
Частиною першою статті 58 ГК України визначено, що суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа-підприємець у порядку, визначеному законом.
За приписами частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках.
Під господарською діяльністю потрібно розуміти діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність, що здійснюється для досягнення економічних і соціальних результатів та з метою одержання прибутку, є підприємництвом, а суб`єкти підприємництва - підприємцями. Господарська діяльність може здійснюватися і без мети одержання прибутку (некомерційна діяльність) (частини перша та друга статті 3 ГК України).
Згідно з інформацією, яка міститься у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб–підприємців та громадських формувань (https://usr.minjust.gov.ua/content/free-search/person-result), ОСОБА_1 з 25 лютого 2019 року зареєстрований як ФОП, видами економічної діяльності є технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (основний), вантажний автомобільний транспорт, інший пасажирський наземний транспорт, н.в.і.у., допоміжне обслуговування наземного транспорту. Відомості про припинення ним підприємницької діяльності відсутні.
Враховуючи те, що на момент подачі позову сторонами по цій справі є фізичні – особи підприємці, а спір між ними виник з приводу укладеного між ними договору про надання послуг та використання позивачем програми для здійснення підприємницької діяльності, тому колегія суддів вважає, що дана справа відноситься до юрисдикції господарського суду.
Таким чином, суд першої інстанції помилково розглянув цей спір у порядку цивільного судочинства.
Оскільки юрисдикційність спору залежить від характеру спірних правовідносин, правового статусу сторін та предмета позовних вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що в силу вимог статті 1, 12, 17 ГПК України, позов має розглядатися в порядку господарського судочинства. 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
З огляду на те, що суд апеляційної інстанції вирішив на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України закрити провадження у справі, суд відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України роз`яснює позивачеві його право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до Рівненського апеляційного суду із заявою про направлення справи до відповідного суду господарської юрисдикції.
Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статями 255 та 257 цього Кодексу.
Керуючись ст.ст.255, п.1, 256, 368, 374, 377, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Костюченка Станіслава Адамовича, діючого від імені Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 березня 2023 року скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення коштів закрити.
Повідомити ОСОБА_1 що розгляд справи за його позовом віднесено до юрисдикції господарського суду.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 03 серпня 2023 року.

Головуючий :                                                         Гордійчук С.О.

Судді :                                                                        Ковальчук Н.М.

                                                                               Хилевич С.В.