КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110, тел./факс 0 (44) 284 15 77 
e-mail: inbox@kas.gov.ua, inbox@kia.court.gov.ua, web: kas.gov.ua, код ЄДРПОУ 42258617

Унікальний номер справи № 758/15203/21 Апеляційне провадження № 22-ц/824/3678/2023	Головуючий у суді першої інстанції - Головчак М.М. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
10 липня 2023 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                         Нежура В.А.,
судді                                              Кулікова С.В., Невідома Т.О.,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У жовтні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до      ОСОБА_1 ,, третя особа: ОСОБА_3 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, одноразово у розмірі 15 872,00 грн.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона з ОСОБА_1 перебувала у шлюбі, який було розірвано рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05.03.2018. Від спільного подружнього життя мають сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу син проживає разом із матір`ю та на даний час навчається на 3 курсі денної форми навчання у закладі фахової передвищої освіти «Київський міський медичний фаховий коледж» за спеціальністю «Стоматологія», вартість навчання в якому становить 21 300,00 грн на рік.
Загальна сума витрат на навчання відповідно до договору № 78 за період 01.09.2020 по 30.08.2021 становить 31 744,30 грн, на підтвердження чого надала відповідні квитанції.
Оскільки вказані суми коштів є для неї суттєвими, а на відповідача законом покладено обов`язок нести додаткові витрати на утримання своєї неповнолітньої дитини, просила стягнути з відповідача половину вартості понесених нею витрат на навчання їхнього спільного сина ОСОБА_3 , а саме 15 872,00 грн (а.с. 1-2).
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 14.02.2022 позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одноразово в розмірі 15 872,00 грн (а.с. 85-90).
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 14.02.2022 виправлено допущену описку в рішенні суду від 14.02.2022 у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину і вважати правильним «на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » замість помилково вказаного «на утримання сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 » (а.с. 91).
В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вказує, що суд першої інстанції помилково застосував до даних правовідносин норми ст. 185 СК України, а також, у ОСОБА_3 відсутні особливі обставини, що потребують додаткових витрат на дитину (а.с. 101-105).
23.06.2022 ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що відповідач не звернув увагу на те, що витрати на оплату навчання, яке належним чином підтверджене, а також, не заперечується відповідачем відносяться до додаткових витрат, як заходи розвитку здібностей дитини, які підлягають відшкодуванню, тому з батьків, який їх поніс.
Витрати на навчання, як і поданий позов, були понесені у час коли дитина була неповнолітня, тому твердження відповідача про те, що він не повинен відшкодовувати додаткові витрати на повнолітню дитину є необґрунтованими.
Посилання відповідача на те, що додаткові витрати мають відшкодовуватися за умови, що він може надавати допомогу, тоді як норма ст. 199 СК України не регулює ці правовідносини, а аліменти на повнолітнього сина призначені судовим рішенням так як він продовжує навчатися, тому предмет цього позову має іншу правову природу (а.с. 123-124).
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що додаткові витрати, які були здійсненні позивачем, які підтверджені належними та допустимими доказами, виходячи із принципу першочерговості інтересів дітей та обов`язку обох батьків утримувати дитину та нести додаткові витрати на дітей, є обґрунтованими.
Але погодитись із таким висновком в повному обсязі не можливо з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
На час розгляду справи, спільний син сторін - ОСОБА_3 є повнолітнім та з 01.09.2020 навчається у закладі фахової передвищої освіти «Київський міський медичний фаховий коледж» за спеціальністю «Стоматологія».
Відповідно до договору № 78 про надання платної освітньої послуги вартість першого року навчання (10 місяці) складає 21 300,00 грн, за весь строк - 42 600,00 грн.
Як на підтвердження своїх позовних вимог, позивачем надані копії квитанції понесених витрат, а саме:
1) 03.09.2020 - 10 650,00 грн як оплата навчання ОСОБА_3 за 1 семестр, 131,50 грн як банківська комісія, 500,00 грн як благодійний внесок при вступі на перший курс (а.с. 10);
2) 25.01.2021 - 10 500,00 грн як оплата навчання ОСОБА_3 за 1 семестр (а.с.10);
3) 08.06.2021 - 150,00 грн як доплата за 1 семестр до попереднього платежу (а.с. 11);
4) 30.08.2021 - 9 681,00 грн як оплата за навчання ОСОБА_3 за 1 семестр, 96,80 грн як банківська комісія (а.с. 11).
Загальна сума витрат на навчання відповідно до договору № 78 за період 01.09.2020 по 30.08.2021 становить 31 744,30 грн.
Окрім зазначеного, із матеріалів справи вбачається, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 22.10.2018, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 03.05.2019, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі по 2 000,00 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 15.05.18 (а.с. 33-34).
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 28.01.2022 позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи - ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання, аліменти в розмірі 1 240,50 грн щомісячно, починаючи з 29.10.2021 і до досягнення ним 23 років. Право на зазначене утримання припиняється у разі припинення навчання. В задоволенні решти вимог відмовлено (а.с. 35).
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Частинами 1 - 3 статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).
Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (ст. 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).
Саме такі висновки щодо застосування ст. 185 СК України висловлені в постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 № 6-1296цс15 та у постанові Верховного Суду від 29.01.2018 справа № 622/373/16-ц (провадження № 61-1717 св 18).
З вищенаведеного вбачається, що судовими рішеннями, які вже набрали законної сили, було стягнуто з відповідача на користь позивача, спочатку, аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до його повноліття у розмірі 2 000,00 грн, а в подальшому, як на дитину, яка продовжує навчання у розмірі 1 240,50 грн, і, щодо сплати встановлених законом сум аліментів відповідач не заперечує.
При цьому, слід звернути увагу на те, що нормами діючого законодавства передбачено, що до суми аліментів на дитину, яка продовжує навчання, входить і вартість навчання.
Тому, із наведених обставин, висновки суду першої інстанції про задоволення позову є помилковим, оскільки необхідний мінімум на дитину, яка продовжує навчання, уже стягується з відповідача судовим рішенням з урахуванням його мінімального доходу.
Окрім зазначеного, слід звернути увагу на те, що ч. 4 ст. 273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Посилання апелянта на те, що позивач разом з дітьми проживає у квартирі, власниками якої є він та його мати, і за весь час свого перебування ОСОБА_2 не сплачувала комунальні послуги, не переглядаються судом апеляційної інстанції, оскільки зазначені обставини не є предметом розгляду даної справи.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції доходить висновку про те, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено матеріали справи та безпідставно задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 .
Відповідно до п. 3 ч. 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміні є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. 
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити.
Рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 лютого 2022 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення наступного змісту.
У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
 
Суддя-доповідач                                                                                  В.А. Нежура
 
Судді                                                                                            С.В, Кулікова
 
                                                                                                       Т.О. Невідома