Головуючий у І інстанції Козлов Р.Ю.
Провадження №22-ц/824/5252/2023                                                                 Доповідач у ІІ інстанції Матвієнко Ю.О.

                                                                 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
    20 липня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого - судді:         Матвієнко Ю.О.,
суддів:                                Мельника Я.С., Гуля В.В.
при секретарі:                    Ковтун М.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, про зменшення розміру аліментів,
 
    ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом про зменшення розміру аліментів, стягнутих з нього наказом Печерського районного суду м. Києва від 24.02.2021 року у справі №757/7730/21-ц на користь ОСОБА_2 на утримання дітей: сина  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 11 лютого 2021 року і до досягнення дітьми повноліття.
26.08.2021               року приватним виконавцем Кошарним Олександром Вікторовичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №66624095 про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів на утримання дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в розмірі половини заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50% прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 11.02.2021 року.
Позивач справно сплачує на користь відповідача аліменти на утримання малолітніх дітей, однак з розміром аліментів не погоджується, оскільки у позивача від громадянки ОСОБА_7 є двоє дітей, які перебувають на утриманні позивача: дочка ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . При цьому, на утриманні позивача перебуває і сама ОСОБА_7 , яка наразі знаходиться у відпустці по догляду за дитиною та не працює.
Окрім цього, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07.03.2013 року у справі №2610/30086/2012 позивача призначено опікуном над недієздатним ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який наразі перебуває на стаціонарному лікуванні у Київському психоневрологічному інтернаті і щомісяця позивач, як опікун, відвідує ОСОБА_10 та надає йому матеріальну допомогу у вигляді продуктів харчування.
Таким чином, з огляду на вищевикладені обставини, на утриманні позивача на даний час перебувають 8 осіб.
Крім того, позивач допомагає своїй матері ОСОБА_11 шляхом сплати за неї комунальних послуг за квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , у якій вона проживає.
Тому, з огляду на вищевказане вбачається, що окрім дітей від відповідача, у позивача є інші особи, які без його утримання, в тому числі грошового, не матимуть засобів до існування. При цьому, позивач ще має власні потреби та витрати, пов`язані з життям, веденням підприємницької діяльності, професійним та особистісним розвитком, харчуванням, відпочинком тощо.
А тому, аліменти, які позивач сплачує на користь відповідача на утримання чотирьох малолітніх дітей, доцільно зменшити до 25% від доходів позивача, так як наразі після вирахування 50% від доходів, у позивача залишається лише 50% на особисті витрати і витрати, пов`язані з утриманням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та інших витрат, наведених у позовній заяві.
Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просив суд задовольнити пред`явлені вимоги у повному обсязі.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 12 серпня 2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, про зменшення розміру аліментів залишено без задоволення.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Камінської М.П. подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову.
Обгрунтовуючи скаргу, позивач посилався на те, що суд першої інстанції в порушення ч. 4 ст. 265 ЦПК України не надав належної оцінки доказам зміни (погіршення) матеріального стану позивача, тому у скарзі просив повторно вивчити матеріали справи та наявні у ній докази.
Апелянт у скарзі зазначає, що зміна сімейного стану, дійсно, не є виключною обставиною для зменшення розміру аліментів, але все ж таки є обставиною, на яку суд має звернути увагу при вирішенні справи. При цьому позивач у своїй позовній заяві вказав не лише на цю обставину, а й на сукупність інших осіб, які потребують матеріальної допомоги. Крім того, позивач є фізичною особою-підприємцем 3 групи спрощеної системи оподаткування. З огляду на специфічність підприємницької діяльності відомо, що ФОП 3 групи вказує у своїх деклараціях та платить податки з доходу, а не прибутку. Аліменти нараховуються на дохід позивача, а не прибуток, що унеможливлює розвиток ним власної справи, знімання в оренду офісу для роботи та прийом клієнтів, оплату навчальних курсів тощо, так як більшу частину власного прибутку він передає дітям у вигляді аліментів.  
Також при ухваленні рішення не було враховано, що на утриманні позивача є інші особи, однак позивач не має наміру скасовувати аліменти, а просить їх зменшити. При цьому, позивач справно сплачував аліменти до ухвалення судового наказу, однак не вказував у призначенні платежу «аліменти» через власну необізнаність, чим і скористалась відповідач.
У відзиві на скаргу відповідач ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Іванченко І.В. апеляційну скаргу підтримала та просила про її задоволення з викладених у ній підстав.
Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Звоненко О.О. в апеляційному суді проти задоволення апеляційної скарги заперечила та просила залишити скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін з підстав, викладених у відзиві на скаргу.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З матеріалів справи вбачається, що наказом Печерського районного суду м. Києва від 24.02.2021 року у справі №757/7730/21-ц з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей: сина  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 11 лютого 2021 року і до досягнення дітьми повноліття.
Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач ОСОБА_1 , як на підставу для зменшення розміру стягнутих з нього аліментів, посилається на те, що має двох малолітніх дітей від громадянки ОСОБА_7 - дочку  ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а також на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07.03.2013 року у справі №2610/30086/2012 є опікуном недієздатного ОСОБА_10 , якому надає матеріальну допомогу. Крім того, позивач допомагає матері ОСОБА_11 шляхом сплати за неї комунальних послуг за квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , у якій вона проживає.
Ухвалюючи рішення про залишення позову без задоволення, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем підстав його вимог, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного. 
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Статтею 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.
За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.
Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ч. 2 ст. 182 СК України).
Зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що суд повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи та дослідивши надані позивачем докази, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів, детально проаналізувавши при цьому всі доводи позивача у своєму рішенні та зазначивши про недоведеність ним погіршення матеріального становища. При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що зменшення розміру аліментів є правом суду, а не його обов`язком, виходячи з диспозиції ст. 192 СК України, тобто, навіть за умови доведеності факту зміни матеріального стану платника аліментів, суд, який розглядає справу, може не задовольняти вимоги останнього про зменшення розміру аліментів, зважаючи на інші обставини справи, зокрема, у разі, якщо зменшення розміру аліментів не відповідатиме інтересам малолітніх дітей, які мають право на рівень життя, достатній для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. 
Доводи апеляційної скаргипозивача не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивача з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням недоведеності позовних вимог ОСОБА_1 обґрунтовано залишено позовні вимоги останнього без задоволення.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.       
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно з`ясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.   
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів
 
                                                             ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
 
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 12 серпня 2022 року - залишити без змін.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
     Головуючий: 
 
      Судді: