ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2023 року 
м. Київ

справа №260/4603/20
адміністративне провадження № К/990/18720/23  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Шарапи В. М.,
суддів: Єзерова А. А., Чиркіна С. М., 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Петриком Віталієм Васильовичем на ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.05.2023  (у складі колегії суддів: Бруновської Н.В. (суддя-доповідач), Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.) у справі №260/4603/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними і зобов`язання вчинити певні дії,
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі - відповідач, ГУ ПФУ в Закарпатській), в якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність щодо здійснення перерахунку та виплати йому пенсії з 01.01.2016 як пенсіонеру органів внутрішніх справ згідно із Законом України від 23.12.2015                      № 900-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей", статтями 51, 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", з урахуванням грошового забезпечення поліцейських;
- зобов`язати здійснити перерахунок та виплату йому пенсії з 01.01.2016, як пенсіонеру органів внутрішніх справ, згідно із Законом України від 23.12.2015 № 900-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей", статтями 51, 63 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", постановою Кабінету Міністрів України від 11.11.2015 № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції", з урахуванням грошового забезпечення поліцейських. 
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.02.2021 позов задоволено.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2021 апеляційну скаргу                  ГУ ПФУ в Закарпатській області задоволено частково:
- рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.02.2021 року у справі                           № 260/4603/20 скасовано в частині задоволення позовних вимог 01.01.2016 по 27.06.2020 та в цій частині позовну заяву залишено без розгляду;
- в решті рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.02.2021 у справі                    № 260/4603/20 залишено без змін.
Ухвалою Верховного Суду від 16.08.2021 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ГУ ПФУ в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.02.2021 та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2021 у справі № 260/4603/20.
В подальшому на адресу Закарпатського окружного адміністративного суду від позивача надійшла заява, подана в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 03.01.2023 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої в порядку статті 383 КАС України.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. 
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2023 відмовлено у відкритті апеляційного провадження на підставі положень пункту 1 частини 1 статті 299 КАС України. 
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що нормами КАС України не передбачено право на апеляційне оскарження ухвал суду першої інстанції про залишення без задоволення заяви, поданої в порядку статті 383 КАС України.
17.03.2023 позивач звернувся до Восьмого апеляційного адміністративного суду із заявою про перегляд за виключними обставинами ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2023.
В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначив, що 01.03.2023 Конституційний Суд України визнав неконституційним приписи статті 383 КАС України у частині неможливості апеляційного оскарження ухвали про відмову у задоволенні заяви, поданої у порядку статті 383 КАС України. 
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.05.2023 відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2023 у справі № 260/4603/20.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки на час виникнення спірних правовідносин (звернення позивача до суду, розгляду справи судом першої інстанції, станом на дату прийняття Восьмим апеляційним адміністративним судом ухвали від 23.02.2023) положення частини 1 статті 294 КАС України та частини 6 статті 383 КАС України, діяли в редакції, яка не передбачала права на апеляційне оскарження ухвали суду про залишення без задоволення заяви, поданої в порядку статті 383 КАС України, тому у апеляційного суду відсутні підстави вважати рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 01.03.2023 у справі              № 3-27/2022(54/22) виключною обставиною для перегляду ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2023 у цій справі.
Не погодившись з такою ухвалою суду апеляційної інстанції, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.05.2023 та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Короткий зміст вимог та узагальнені доводи касаційної скарги:
Аргументи скаржника на обґрунтування доводів касаційної скарги зводяться до допущення судом апеляційної інстанції порушень норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права. Зокрема, скаржник зазначає, що не погоджується із висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд за виключними обставинами ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2023р у цій справі, оскільки, на його думку, вказаний висновок не лише не законний, а і позбавлений юридичної логіки, адже з 01.03.2023 року, як це і вказано в рішенні апеляційного суду, підлягають апеляційному оскарженню в загальному порядку не лише заяви подані в порядку статті 383 КАС України, а і виникли підстави для перегляду судових рішень за виключними обставинами.
На думку скаржника, положення пункту 1 частини 5 статті 361 КАС України встановлює законодавчий порядок перегляду саме судових рішень, а не порядок подачі апеляційних скарг, як це зазначено в рішенні апеляційного суду від 03.05.2023 року. Апеляційний суд у цьому випадку допустив помилку у визначені предмету скарги про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами.
Також зазначає, що вказана норма носить імперативний характер і на відміну від перегляду рішень суду за нововиявленими обставинами не допускає жодних підстав, які б унеможливлювали перегляд рішення суду у зв`язку з виключними обставинами.
Вважає, що оскаржуване рішення апеляційного суду не узгоджується з принципами справедливості та рівністю усіх учасників судового процесу перед законом і судом відповідно до статті 129 Конституції України та статей 2, 5, 8, 13 КАС України, на які  неодноразово звертає увагу Конституційний Суд України, зокрема і в рішенні від 01.03.2023р. у справі № 3-27/2022(54/22).
Відповідач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на касаційну скаргу, що відповідно до статті 338 КАС України не перешкоджає її розгляду по суті. 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Висновки суду за результатами розгляду касаційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд касаційної інстанції:
Приписами частини 1 статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Порядок подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами врегульовано статтею 365 КАС України.
Відповідно до частини 1 статті 361 КАС України судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили, може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами.
Отже, законодавець однозначно визначив, яке судове рішення може бути переглянуто за нововиявленими або виключними обставинами, - це судове рішення, яким закінчено розгляд справи і яке набрало законної сили.
Вирішуючи питання, чи можна в контексті приписів частини 1 статті 361 КАС України вважати ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2023 (про відмову у відкритті апеляційного провадження), яка набрала законної сили, судовим рішенням, яким закінчено розгляд справи, колегія суддів виходить з такого.
Статтею 241 КАС України визначено види судових рішень. Частиною зазначено статті встановлено, що  судовими рішеннями є: 1) ухвали; 2) рішення; 3) постанови.
Відповідно до частини 3 статті 241 КАС України, судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду. 
Положенням частини 4 статті 241 КАС України встановлено, що перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку закінчується прийняттям постанови.
Приписами частини 5 статті 241 КАС України визначено, що у випадках, визначених цим Кодексом, судовий розгляд закінчується постановленням ухвали.
Згідно із частиною 1 статті 14 КАС України судове рішення, яким закінчується розгляд справи в адміністративному суді, ухвалюється іменем України.
Тобто ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження є процесуальним рішенням, тобто не вирішує спір по суті.
Аналізуючи наведені норми процесуального закону, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20 травня 2020 року у справі № 800/98/17 (провадження № 11-124заі20) зазначила, що закінченням розгляду справи є вирішення спору по суті судом першої, апеляційної або касаційної інстанції, у тому числі прийняття рішення щодо частини позовних вимог, ухвалення додаткового судового рішення та вирішення вимог апеляційної й касаційної скарг.
Отже за наявності судового рішення, яким закінчено розгляд справи і спір вирішено, особа не може ініціювати його повторний розгляд у суді.
Суд звертає увагу, що постановляючи ухвалу по відмову у відкритті апеляційного провадження від 23.02.2023, суд апеляційної інстанції перегляд ухвали суду першої інстанції від 03.01.2023 про відмову у задоволенні заяви позивача, поданої в порядку статті 383 КАС України, не здійснює (тобто суд не досліджує зміст доводів та вимог апеляційної скарги, не з`ясовує обставин справи, та не надає правової оцінки ухвалі суду першої інстанції по суті). 
Тобто ухвала про відмову у відкритті апеляційного провадження є процесуальним рішенням і не вирішує спір по суті.
Як було зазначено вище, за виключними обставинами може бути переглянуто лише судове рішення, яким закінчено розгляд справи по суті і яке набрало законної сили.
З огляду на неведене процесуально-правове регулювання, ухвала Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23.02.2023 про відмову у відкритті апеляційного провадження не є судовим рішенням, яким закінчено розгляд справи, в розумінні частини 1 статті 361 КАС, оскільки позивач має право на повторне звернення до суду першої інстанції із заявою у порядку статті 383 КАС України, якщо вважає, що ГУ ПФУ в Закарпатській області у результаті виконання рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 11.02.2021 продовжує порушувати його права.
Близьку за змістом позицію та підхід щодо застосування положень частини 1 статті  361 КАС України, викладено: в ухвалі Великої Палата Верховного Суду від 11.06.2019 у справі № 9901/108/19; в ухвалах Верховного Суду від 29.01.2019 у справі № 809/668/18, від 26.02.2019 у справі                              № 1940/1435/18, від 26.03.2020 у справі № 420/6871/18, від 07.09.2022 у справі № 560/20102/21, від 01.02.2023 у справі № 640/735/21 та інших; в постановах Верховного Суду від 17.02.2023 року у справі № 640/8780/21 та від 29.03.2023 у справі №804/101/13-а.
Отже суд апеляційної інстанції надаючи оцінку підставам для перегляду судового рішення за виключними обставинами, не звернув увагу на предмет такого перегляду, передбачений частиною 1 статті 361 КАС України, проте це не вплинуло на правильність ухваленого рішення про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами. 
Відповідно до частини 1 статті 351 КАС України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. 
Частиною 4 статті 351 КАС України передбачено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне змінити судове рішення суду апеляційної інстанції виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.05.2023 року у справі № 260/4603/20 залишити без змін.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 356, 359 КАС України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Змінити ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.05.2023 у справі                               № 260/4603/20 виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови. В іншій частині ухвалу Восьмого апеляційного адміністративного суду від 03.05.2023 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.
Судді                                                                                           В. М. Шарапа
                                                                                          А. А. Єзеров
                                                                                          С. М. Чиркін