07.09.23
22-ц/812/749/23

Провадження № 22-ц/812/749/23 Головуючий суду першої інстанції Маржина Т.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 вересня 2023 року м. Миколаїв Справа № 484/1952/23
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого – Царюк Л.М.,
суддів – Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення  Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 травня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Маржиної Т.В., в залі судового засідання в м. Первомайськ, повний текст якого було складено 16 травня 2023 року, за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

 
В С Т А Н О В И В:

 
14 квітня 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Доводи позову обґрунтовувало тим, що 26 квітня 2010 року ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписав заяву № б/н, згідно якої отримав кредитну картку зі встановленим кредитним лімітом, який в подальшому було збільшено до 35 000 грн.
 
Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві.
 
Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача в анкеті–заяві, а також наказом банка про їх затвердження. 
 
Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.
 
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором. 
 
Відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав, а саме не сплатив своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, у зв`язку з чим в нього виникла заборгованість, яка станом на 21 березня 2023 року складає 47 000.73 грн, з яких: 38 447.71 грн - заборгованість за тілом кредиту; 8 553.02 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.
 
Посилаючись на вказані обставини, АТ КБ «ПриватБанк», просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованості за кредитним договором № б/н від 26 квітня 2010 року в розмірі 47 000.73 грн.
 
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 травня 2023 року позов задоволено.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 26 квітня 2010 року, яка утворилась станом на 21 березня 2023 у розмірі 47 000.73 грн, з яких: 38 447.71 грн - заборгованість за тілом кредиту; 8 553.02 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 2 684 грн.
 
Рішення суду мотивовано тим, що внаслідок невиконання відповідачем зобов`язання порушено майнові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача суми заборгованості за кредитним договором – 47 000.73 грн.
Відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування вимог позивача. 
 
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив його скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. 
 
Апеляційна скарга мотивована тим, що він отримав у Банку картку з лімітом, який в подальшому було збільшено до 35 000 грн, а відповідно до розрахунку, що наданий позивачем, тіло кредиту поступово збільшувалось з невідомих для нього причин. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є незрозумілим, зазначені в ньому суми є надуманими та нічим не підтверджені.
 
Анкета–заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 26 квітня 2010 року, яка підписана сторонами не містить відомостей щодо розміру кредитного ліміту у заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у АТ КБ «ПриватБанк» відсутні умови.
 
У заяві позичальника від 26 квітня 2010 року плата за прострочене тіло кредиту не визначена, крім того, в матеріалах справи відсутні докази можливості його нарахування.
 
Враховуючи надані представником позивача виписки з рахунку відповідно до яких вбачається, що погашення коштів отриманих ним відбулось шляхом добровільної сплати та автоматичного списання коштів з рахунку відповідача на погашення кредитної заборгованості на загальну суму, а саме – 166 491.76 грн - за поточним тілом кредиту, за простроченим тілом кредита – 844.35 грн, 728.52 грн – за нарахованими відсотками, яка значно перевищує суму заборгованості. 
 
За такого на його думку позовні вимоги не підлягають задоволенню у зв`язку з вищевикладеним та ненаданням позивачем доказів наявності заборгованості відповідача за кредитним договором. 
 
На день слухання справи відзиву на апеляційну скаргу від Банку не надходило.
 
За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
За приписами статті  263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції, що оскаржується відповідачем не в повній мірі відповідає цим вимогам.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, 
26 квітня 2010 між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому збільшувався до 35 000 грн, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.
У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджений наказом  від 06 березня 2010 року. 
Згідно з наданим Банком розрахунком та випискою з банківського розрахунку, заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 21 березня 2023 року становить 47 000.73 грн і складається із заборгованості за тілом кредиту – 38 447. 71 грн; заборгованості по процентам за користування кредитом – 8 553.02 грн.
Банком 26 квітня 2010 року позичальнику було відкрито кредитну карту № НОМЕР_1 строком дії до березня 2014 року, та продовжено дію договору шляхом перевипуску нових карток відповідно до довідки наданої Банком. Строк дії останньої картки сплинув у травні 2023 року.
Всі кредитні картки зазначені у виписці по картковому рахунку, наданої Банком, отже за вказаний період часу відповідачем були активовані зазначені кредитні картки та останній користувався запозиченими коштами за допомогою цих кредитних карток. 
Крім того, в день укладення договору 26 квітня 2010 року відповідачем також було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів льготного періоду», в якій сторони погодили розмір процентної ставки за договором, який буде складати 2,5% на місяць та нараховуватиметься на залишок заборгованості з розрахунку 360 днів на рік.
До того ж, тими ж умовами кредитування сторони погодили пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, за яким пеня визначається сумою двох складових: пені за кожен день прострочки кредиту (базова ставка по договору) /30 та пені, яка обраховується у розмірі 1%, але не менш 30 грн на місяць, та нараховується один раз на місяць при наявності прострочки по кредиту або процентах 5 та більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн та більше.
В цій же довідці сторони обумовили штраф при порушенні строків платежів за будь-яким з грошових зобов`язань, передбачених договором, більш ніж на 90 днів у розмірі 500 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту, з урахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій. 
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статтей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Статті 525, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.  Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 26 квітня 2010 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Відповідно до анкети-заяви з цими Умовами та Правилами відповідач мав ознайомитися на сайті: www.privatbank.ua.
Проте, суд апеляційної інстанції вважає, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме надані до позову Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Надані до позову Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, затверджені наказом від 06 березня 2010 року , відповідачем не підписані.
Роздруківка із сайту позивача, на яку є посилання в анкеті-заяві, підписаної сторонами 26 квітня 2010 року, належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
З огляду на таке, колегія суддів вважає, що сторони передбачили умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» у довідці від 26 квітня 2010 року, яка підписана ОСОБА_1 в день підписання анкети-заяви та видачі кредитної картки. Відповідач не заперечував підписання анкети-заяви, довідки про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»
На підтвердження розміру заборгованості Банк також надав суду виписку з банківського рахунку про рух коштів та розрахунок заборгованості. 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина 1 статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).
У частині 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З виписки по картковому рахунку позичальника, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що відповідач активно користувалася отриманими ним кредитними коштами. Ця виписка відповідає приписам пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75  є належним доказом кредитних правовідносин сторін, що узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18-ц, а отже є підтвердженням того факту, що відповідач отримувала зазначені кредитні картки та користувалася ними. 
Задовольняючи позовні вимоги з мотивів їх доведеності, суд першої інстанції не надав належної оцінки наданої виписці з Умов та Правил надання банківських послуг, довідці про умови кредитування, яка саме визначає умови укладеного договору, погоджені сторонами. Зокрема, сторони погодили, що розмір процентів за користування кредитними коштами, визначено сторонами у розмірі 2.5% в місяць та визначено порядок їх нарахування, а саме, така базова процента ставка нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів у році.
Відповідно до частини 2 та 3 статті 1056-1 ЦК України ( в редакції чинній на дату укладення договору) встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку.  Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.
З огляду на зазначені норми закону, обґрунтування Банком розміру заборгованості за процентами за користування кредитом із застосуванням збільшеної процентної ставки є безпідставним.
Апеляційний суд не погоджується з розрахунком заборгованості по процентам за користування кредитом, оскільки сторонами була погоджена процентна ставка у розмірі 2.5% на місяць (30% на рік), а розрахунок містить за деякі періоди більший розмір процентної ставки, ніж було узгоджено сторонами. При цьому позивач посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який долучено до позову. 
Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що долучений позивачем Витяг з Умов та прав надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву про укладення договору про надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо підвищення базової процентної ставки.
З урахуванням виписки з банківського рахунку, розрахунку заборгованості, доданого до позову та умов укладеного сторонами договору про надання банківських послуг, що складається з анкети-заяви та довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», розрахунок заборгованості з узгодженої сторонами процентної ставки 2.5% в місяць складає за тілом кредиту – 35 030.75 грн, а за нарахованими процентами - 9 845.99 грн.
Відповідач, заперечуючи в апеляційній скарзі щодо наявності заборгованості та її розміру, будь-яких розрахунків та доказів на підтвердження своїх заперечень не надав ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду, а відтак апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції недостатньо перевірив розрахунок заборгованості, наданий Банком щодо розміру процентної ставки за кредитним договором, а тому надав неповну оцінку такому розрахунку відповідно до узгоджених сторонами умов кредитного договору.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
З урахуванням викладеного, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру заборгованості за тілом кредиту, а саме стягненню підлягає тіло кредиту з урахуванням корегування його розміру, виходячи з процентної ставки 2.5% - 35 030.75 грн. Щодо обрахованої суми процентів за користування кредитними коштами у розмірі більшому, ніж заявлено позивачем (9 845.99 грн), то в даному випадку суд апеляційної інстанції з огляду на принцип диспозитивності цивільного судочинства, закріплений у статті 13 ЦПК України, не може вийти за межі заявлених позовних вимог в частині зміни заборгованості за процентами збільшивши їх розмір. 
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При зверненні до суду першої інстанції з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» сплатило судовий збір за подання позову в розмірі 2 684 грн. При зверненні з апеляційною скаргою відповідач сплатив судовий збір в розмірі 4 026 грн.
За результатами перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом, позовну заяву було задоволено на 92.72%, а вимоги апеляційної скарги задоволено на 7.27%. 
За такого з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір за подачу позову до суду першої інстанції у розмірі 2 488.60 грн (2 684 грн х 92.72% = 2 488.60 грн).
З АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 292.69 грн (4 026 грн х 7.27% = 292.69 грн).
За взаємозаліком, остаточно з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути судові витрати в розмірі 2 195.91 грн (2 488.60 грн – 292.69 грн =2 195.91 грн).
Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 травня 2023 року в частині розміру заборгованості за тілом кредиту та розподілу судових витрат змінити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 26 квітня 2010 року станом на 21 березня 2023 року у розмірі 43 483 грн 77 коп., з яких 35 030 грн 75 коп. – заборгованість за тілом кредиту, 8 553 грн 02 коп. – заборгованість за процентами за користування кредитом, а також 2 195 грн 91 коп. судового збору.
В іншій частині зазначене рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 07 вересня 2023 року.