ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/417/23                                                                 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року                                                                                         м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Бужак Н. П.
Суддів: Костюк Л.О., Кобаля М.І. 
За участю секретаря: Єжелі А.О. 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року, суддя Кульчицький С.О., у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Черкаській області про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,-

У С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Черкаській області, в якому просив: 
- визнати протиправним вилучення інспектором СКОЗ ЧРУП ГУНП в Черкаській області капітаном поліції Жирним Василем Олександровичем 14.05.2022 речей належних ОСОБА_1 : мисливської рушниці ІЖ-18Е кал № НОМЕР_1 , мисливської руушниці ТОЗ-34 кал.16 № НОМЕР_2 , дозволу на зберігання носіння на ім`я ОСОБА_1 НОМЕР_6;
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо невиконання рішення Черкаського апеляційного суду по справі №708/468/22 від 28.07.2022 щодо повернення незаконно вилучених речей: мисливської рушниці ІЖ-18Е кал. 16 № НОМЕР_1 , мисливської рушниці Т03-34 кал. 16 № № НОМЕР_2 , дозволу на зберігання носіння на ім`я НОМЕР_6, вилучених за Актом вилучення вогнепальної зброї і боєприпасів від 14.05.2022;
- визнати протиправним неналежний розгляд Головним управлінням Національної поліції в Черкаській області звернення ОСОБА_1 щодо виконання рішення Черкаського апеляційного суду по справі №708/468/22 від 28.07.2022;
- зобов`язати повернути ОСОБА_1 , вилучені речі за актом вилучення вогнепальної зброї і боєприпасів від 14.05.2022 - мисливську рушницю ІЖ-18Е кал. 16 № НОМЕР_1 , мисливську рушницю ТОЗ-34 кал. 16 № НОМЕР_2 , дозвіл на зберігання, носіння зброї на ім`я ОСОБА_1 НОМЕР_6;
- встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.
Позовні вимоги позивач обґрунтовано тим, що постановою Чигиринського районного суду Черкаської області від 16.12.2020 у справі №708/468/22 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ч.1 ст. 191 КУпАП. Постановою Черкаського апеляційного суду від 28.07.2022 у справі №708/468/22 провадження у даній справі закрито за відсутності події і складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Згідно вищевказаної постанови, вилучені речі, а саме: зброя ІЖ-18Е кал. 16 № НОМЕР_1 ; ТОЗ-34 кал. 16 НОМЕР_4, дозвіл на зберігання, носіння на ім`я позивача повинні бути повернуті останньому. З метою повернення свого майна позивач звертався до відповідача із відповідними заяви, однак станом на дату розгляду вказаної справи вилучені речі йому не повернуті, що стало підставою для звернення до суду з  вілдповідним позовом.
Відповідно до ухвали Черкаського окружного адміністративного суду від 31.01.2023 розгляд справи  проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії інспектора СКОЗ ЧРУП ГУНП в Черкаській області капітана поліції Жирного Василя Олександровича щодо вилучення речей: мисливської рушниці ІЖ-18Е кал. 16 № НОМЕР_1 , мисливської рушниці ТОЗ-34 кал. 16 № НОМЕР_2 та дозволу на зберігання носіння на ім`я ОСОБА_1 № НОМЕР_6.
Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо розгляду звернення ОСОБА_1 від 29 вересня 2022 року.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо невиконання рішення Черкаського апеляційного суду по справі №708/468/22 від 28.07.2022 щодо повернення незаконно вилучених речей: мисливської рушниці ІЖ-18Е кал. 16 № НОМЕР_1 , мисливської рушниці Т03-34 кал. 16 №  № НОМЕР_2 , дозволу на зберігання носіння на його ім`я НОМЕР_6, вилучених за Актом вилучення вогнепальної зброї і боєприпасів від 14.05.2022. 
Ухвалити нове рішення яким зобов`язати повернути ОСОБА_1 , вилучені речі за актом вилучення вогнепальної зброї і боєприпасів від 14.05.2022 - мисливську рушницю ІЖ-18Е кал. 16 № НОМЕР_1 , мисливську рушницю ТОЗ-34 кал. 16 № НОМЕР_2 , дозвіл на зберігання, носіння на ім`я ОСОБА_1 НОМЕР_6.
Ухвалити нове рішення яким встановити судовий контроль за виконанням судового рішення.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, не вбачає підстав для задоволення клопотання про вихід із письмового провадження та проведення розгляду апеляційної скарги за участю учасників справи у відкритому судовому засіданні.
В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що 14.05.2022 позивач проводив технічне обслуговування мисливської зброї яка знаходиться у його власності.
В подальшому інспектором СКОЗ ЧРУП ГУНП в Черкаській області капітаном поліції Жирним В. О. складено протокол про адміністративне порушення. В протоколі зазначено, що зброя зберігалась в зібраному стані, за межами сейфу. Одночасно, інспектор СКОЗ ЧРУП ГУНП в Черкаській області капітан поліції   Жирний В.О. склав акт вилучення вогнепальної зброї і боєприпасів та вилучив: ІЖ-18Е кал. 16 НОМЕР_5; ТОЗ-34 кал. 16 НОМЕР_4; дозвіл на зберігання носіння на ім`я   ОСОБА_1 НОМЕР_6.
Постановою Чигиринського районного суду Черкаської області від 16.12.2020 у справі №708/468/22 позивача визнано винним у вчиненні правопорушення,  а саме у порушенні ним правил зберігання, носіння або перевезення нагородної, вогнепальної мисливської чи холодної зброї, а також пневматичної зброї калібру понад 4,5 міліметра і швидкістю польоту кулі понад 100 метрів за секунду і бойових припасів громадянами, які мають відповідний документ дозвільного характеру, виданий уповноваженим державним органом на зберігання зазначеної зброї, передбаченого ч.1 ст. 191 КУпАП.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 28.07.2022 у справі №708/468/22 відносно ОСОБА_1 провадження закрите за відсутності події і складу адміністративного правопорушення на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Вилучені речі, а саме: зброю ІЖ18Е, калібр 16, № № НОМЕР_1 ; Т0З-34, калібр 12 № НОМЕР_2 , дозвіл на зберігання, носіння на ім`я ОСОБА_1 терміном дії до 01.04.2021 року, повернуто ОСОБА_1 
18.08.2022 позивач звернувся до відповідача із заявою в якій просив повернути йому вилучений дозвіл на зберігання носіння на його ім`я НОМЕР_6.
29.09.2022 позивач звернувся до відповідача із зверненням в якому просив вжити заходів щодо повернення йому вилучених речей, для чого узгодити з ним дату та час доставки їх по місцю вилучення.
Листами Головного управління Національної поліції в Черкаській області від 17.10.2022 №46/С-1954, від 21.10.2022 №13865/46-0222 та від 11.11.2022 №46/С-2142 позивача повідомлено, що прийом громадян сектором контролю за обігом зброї Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області, здійснюється що вівторка з 9-00 год. до 13-00 год, що четверга з 14-00 год. до 17:00 год., та що суботи з 10-00 до 12-00 та співробітники знаходяться безпосередньо за місцем надання адміністративних послуг, дислокації підрозділу, а саме: м. Черкаси, вул. Ярослава Чалого (Грибоєдова).
Також у листі від 11.11.2022 зазначено, що згідно графіку необхідно звертатись до сектору з контролю за обігом  зброї у зручний для позивача час.
Вважаючи, що відповідач фактично вчинив бездіяльність щодо не виконання рішення Черкаського апеляційного адміністративного суду та не повернув вилучену збору та дозвіл, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли у справі, колегія судідв зазначає наступне.
Відповідно до статтей 1, 2 Закону України «Про Національну поліцію» Національна поліція України (поліція) - це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Діяльність поліції спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ України згідно із законом.
Завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
У своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами (стаття 3 Закону України «Про національну поліцію»).
Згідно частини 1, 2 статті 7 Закону України    Про національну поліцію під час виконання своїх завдань поліція забезпечує дотримання прав і свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і сприяє їх реалізації.
Обмеження прав і свобод людини допускається виключно на підставах та в порядку, визначених    Конституцією    і законами України, за нагальної необхідності і в обсязі, необхідному для виконання завдань поліції.
Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Пунктами 1, 2, 3 частини 1 статті 18 Закону України «Про національну поліцію» визначено, що поліцейський зобов`язаний: неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського; професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва; поважати і не порушувати прав і свобод людини.
Згідно пунктів 21, 22 частини 1 статті 23 Закону України «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань здійснює контроль за дотриманням фізичними та юридичними особами спеціальних правил та порядку зберігання і використання зброї, спеціальних засобів індивідуального захисту та активної оборони, боєприпасів, вибухових речовин і матеріалів, інших предметів, матеріалів та речовин, на які поширюється дозвільна система органів внутрішніх справ; здійснює у визначеному законодавством порядку приймання, зберігання та знищення вилученої, добровільно зданої або знайденої вогнепальної, газової, холодної та іншої зброї, боєприпасів, набоїв, вибухових речовин та пристроїв, наркотичних засобів або психотропних речовин.
Зберігання та вилучення саме мисливської зброї регламентується спеціалізованими нормативними актами.
Згідно п. 2.1 Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої    наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року №622 (далі - Інструкція №62) уповноважений підрозділ із контролю за обігом зброї центрального органу управління поліцією (далі - УП ЦОУП) відповідають за дотримання правил вилучення, приймання, обліку і зберігання вилученої, добровільно зданої та знайденої зброї, а також її передачу до чергових частин органів поліції.
Отже, відповідальним за дотримання правил вилучення зброї є працівник поліції.
Згідно п. 6 Інструкції про порядок приймання, зберігання, обліку, знищення чи реалізації вилученої, добровільно зданої, знайденої зброї та боєприпасів до неї, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 травня 1993 року №314 (далі - Інструкція №314) при здаванні зброї і боєприпасів працівнику, який відповідає за їх зберігання, або черговому подається: працівником органу внутрішніх справ - протокол вилучення у громадян зброї, боєприпасів (додаток №1), акт про вилучення зброї, боєприпасів з підприємств, установ і організацій; рапорт (додаток №2).
З викладеного слідує, що у випадку вилучення працівником органу внутрішніх справ у громадян брої, боєприпасів складається протокол вилучення у громадян зброї, боєприпасів (додаток №1).
Судом першої інстанції встановлено, що вилучення мисливської рушниці ІЖ-18Е кал. 16, мисливської рушниці Т03-34 кал. 16, дозволу на зберігання носіння на ім`я ОСОБА_1 НОМЕР_6 здійснено посадовою особою відповідача актом вилучення вогнепальної зброї від 14.05.2022.
Позивач у позовній заяві просив  визнати протиправним вилучення інспектором  Жирним В.О. 14.05.2022 мисливської рушниці ІЖ-18Е кал. 16, мисливської рушниці Т03-34 кал. 16, дозволу на зберігання та носіння на ім`я ОСОБА_1 НОМЕР_6, здійсненого посадовою особою відповідача за актом вилучення вогнепальної зброї від 14.05.2022.
Суд першої інстанції в цій частині позовні вимоги задовольнив та визнав протиправним вилучення інспектором Жирним В.О. 14.05.2022 мисливської рушниці ІЖ-18Е кал. 16, мисливської рушниці Т03-34 кал. 16, дозволу на зберігання та носіння на ім`я ОСОБА_1  НОМЕР_6, що здійснено посадовою особою відповідача актом вилучення вогнепальної зброї від 14.05.2022.
Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів фізичних осіб від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.
У справах оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди пеервіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
За змістом п.7 ч.1 ст.4 КАС України у цьому Кодексі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:
7) суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсененні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, у т.ч. на виконання делегованих повнвоажен або наданні адміністративних послуг.
Визнаючи протиправними дії протиправними дії інспектора СКОЗ ЧРУП ГУНП в Черкаській області капітана поліції Жирного Василя Олександровича щодо вилучення речей: мисливської рушниці ІЖ-18Е кал. 16 № НОМЕР_1 , мисливської рушниці ТОЗ-34 кал. 16 № НОМЕР_2 та дозволу на зберігання носіння на ім`я ОСОБА_1 № НОМЕР_6, суд першої інстаніції не вирішив питання залучення до участі у спраі зазначену особу.
Положення частини першої статті 48 КАС України передбачає, що якщо позов  подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі,  якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи.
Якщо позивач  не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача.
Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. При цьому обов`язком суду є встановлення належності відповідачів та їх заміна у разі необхідності.
З цього слідує, що суд за результатами розгляду справи відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.
Водночас колегія суддів зазначає, що позивач не завжди спроможний правильно визначити відповідача. Звертаючись до суду з адміністративним позовом, позивач зазначає відповідачем особу, яка, на його думку, повинна відповідати за позовом, проте під час розгляду справи він може заявити клопотання про заміну неналежного відповідача належним. Заміна відповідача може відбутися за клопотанням не лише позивача, а й будь-якої іншої особи, яка бере участь у справі, у тому числі й за клопотанням самого відповідача, або навіть за ініціативою суду.
Проте суд першої інстанції вищенаведених вимог процесуального закону не дотримався, та, вирішуючи спір про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправними дії інспектора СКОЗ ЧРУП ГУНП в Черкаській області капітана поліції Жирного Василя Олександровича щодо вилучення речей: мисливської рушниці ІЖ-18Е кал. 16 № НОМЕР_1 , мисливської рушниці ТОЗ-34 кал. 16 № НОМЕР_2 та дозволу на зберігання носіння на ім`я ОСОБА_1 № НОМЕР_6, в цій частині позовних вимог, не вирішив питання про залучення до участі у справі другого відповідача чи співвідповідача.
Жодних доказів того, що суд запропонував позивачу здійснити залучення другого відповідача матеріали справи не містять.
В силу частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
За змістом частини сьомої статті 48 КАС України заміна чи залучення другого відповідача чи співвідповідача допускається до ухвалення рішення судом першої інстанції. Тому для вирішення питання про залучення належного відповідача у даній справі, колегія суддів вважає необхідним в цій частині відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у зв`язку з пред`явленням позову в частині вимог до неналежної особи, тобто  неправильного обрання позивачем способу захисту порушеного права.
Чинний Кодекс адміністративного судочинства не передбачає на стадії апеляційного розгляду справи залучення до участі у розгляді справи другого відповідача чи залучення співвідповідача, оскільки згідно ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, суд першої інстанції, не встановивши фактичні обставини, які мають значення для справи та не здійснивши залучення неналежної сторони по заявлених у справі вимогах, яка, в силу обмежень встановлених статтею 48 КАС України, могла бути проведена виключно судом першої інстанції, допустив порушення норм процесуального права, а суд апеляційної інстанції вважає за необхідне в цій частині відповити позивачу в задоволенні позовних вимог.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що відповідно до постанови Черкаського апеляційного суду від 28 липня 2022 року у справі №708/468/22 провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 191 ч 1 КпАП України відносно ОСОБА_1 закрито на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, а вилучені зброю та дозвіл повернуто ОСОБА_1 .
Повноваженням надавати оцінки зазначеному рішенню суду в частині підстав для закриття провадження у справі суд першої інстанції не наділений.
Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльність ГУНП в Черкаській області щодо не виконання рішення Черкаського апеляційного адміністративного суду стосовно повернення вилучених мисливських рушниць та дозволу на зберігання і носіння зброї, то в цій частині позовні вимоги слід задовольнити частково, а саме визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо неповернення вилучених у ОСОБА_1 мисливських рушниць та дозволу на зберігання та носіння  вогнепальної зброї і боєприпасів.
У даному випадку колегія суддів зазначає, що суди адміністративної юрисдикції  не є органом який контролює виконання рішень судів іншої юрисдикції, зокрема Черкаського апеляційного суду  у справі №708/468/22.
Відповідно до постанови Черкаського апеляційного суду від 28 липня 2022 року у справі №708/468/22 питання повернення  вилучених у позивача мисливських рушниць та дозволу вже вирішено, зокрема прийнято рішення про їх повернення останньому.
Позивач звернувся до Головного управління Національної поліції України в Черкаській області з відповіденим запитом про повернення незаконно вилученого майна, проте відповідач майно не повернув, повідомивши приймальні години, коли позивач може звернутись до відповідача.
Колегія суддів вважає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень, отримавши відповідне звернення позивача, зобов`язаний був на виконання зазначеного вище судового рішення вирішити питання про повернення мисливської зброї та дозволу ОСОБА_1 .
Тому з огляду на вищевикладене та з урахуванням приписів ст.2 КАС України, належним способом захисту порушеного права позивача буде визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо неповернення вилучених у ОСОБА_1 мисливських рушниць та дозволу на зберігання та носіння вогнепальної зброї і боєприпасів та зобов`язання Головне управління Національної поліції в Черкаській області повернути ОСОБА_1 , вилучені речі за актом вилучення вогнепальної зброї і боєприпасів від 14.05.2022 - мисливську рушницю ІЖ-18Е кал. 16 № НОМЕР_1 , мисливську рушницю ТОЗ-34 кал. 16 № НОМЕР_2 , дозвіл на зберігання, носіння на ім`я ОСОБА_1 НОМЕР_6 протягом 1 місяця з дня набрання судовим рішенням законної  сили.
Такий спосіб захисту буде не лише належним, але й ефективним для повного захисту порушеного права позивача з огляду на приписи ст. 5 КАС України.
Щодо посилання суду першої інстанції на постанову Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №686/23317/13-а, то воно є помилковим з огляду на те, що обставини у цій справі і у справі, що розглядається, є різними.
Колегія суддів вважає вірним посилання суду першої інстанції на Інструкцію №314, відповідно до якої відповідач має повернути вилучену зброю у разі наявності відповідного судового рішення, яке набрало законної сили.
Проте, суд першої інстанції відмовив позивачу в задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача повернути зброю та дозвіл на її носіння та зберігання, фактично не надавши правової оцінки такій відмові.
Відповідно до ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення,  подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Отже, оскільки відповідач як суб`єкт владних повноважень не повертає протиправно вилучену мисливську зброю та дозвіл позивачу незважаючи на рішення суду та звернення самого позивача, колегія суддів вважає за необхідне встановити судовий контроль у даній справі та зобов`язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області подати звіт у встановлений судом строк про виконання судового рішення.
Щодо заявлених позивачем позовних вимог про визнання протиправним неналежний розгляд ГУ НП в Черкаській області звернення ОСОБА_1 стосовно виконання рішення Черкаського апеляційного суду в справі №708/468/22 від 28.07.2022, то як вже зазначено колегією суддів вище, суди адміністративної юрисдикції не уповноважені  вести контроль за виконанням рішень судів іншої юрисдикції.
Окрім того, судова колегія зазначає, що відповідач надавав відповіді на звернення позивача щодо повернення дозволу та мисливської зброї у строки, визначені чинним законодавством.
Незгода позивача з суттю відповіді, наданою Головним Управлінням Національної поліції в Черкаській області, не є свідченням протиправності чи неналежного розгляду звернень позивача.
Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме визнання протиправною бездіяльності Головного управління Національної поліції в Черкаській області щодо неповернення вилучених у ОСОБА_1 мисливських рушниць та дозволу на зберігання та носіння вогнепальної зброї і боєприпасів та зобов`язання Головне управління Національної поліції в Черкаській області повернути ОСОБА_1 , вилучені речі за актом вилучення вогнепальної зброї і боєприпасів від 14.05.2022 - мисливську рушницю ІЖ-18Е кал. 16 № НОМЕР_1 , мисливську рушницю ТОЗ-34 кал. 16 № НОМЕР_2 , дозвіл на зберігання, носіння на ім`я ОСОБА_1 НОМЕР_6 протягом 1 місяця з дня  набрання судовим рішенням законної сили.
Встановити судовий контроль у справі та зобов`язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області подати у встановлений Шостим апеляційним адміністративним судом строк звіт про виконання судового рішення у справі №580/417/23.
В іншій частині вимог слід відмовити.
Разом з тим, згідно з ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Частиною 1 цієї статті передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Згідно з ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно п.1 ч.3 ст. 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється в порядку, передбаченому статтею 134 Кодексу адміністративного судочинства України.
Так, відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.
Зокрема, згідно ч.3 ст. 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
У відповідності до ч.ч. 4, 5 ст. 134 КАС України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
У разі недотримання вимог ч. 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 134 КАС України).
Пунктами 4, 6 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору; інші види правової допомоги - це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.
Статтею 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, зокрема, такі види адвокатської діяльності як надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Окрім зазначеного вище колегія суддів звертає увагу на положення ч.6 та ч.7 КАС України, відповідно до яких, визначено, що у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 7 ст. 134 КАС України вказано, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому, колегія суддів зауважує, що при розгляді справи судом питання про відшкодування витрат на правничу допомогу учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань і саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони (саме така позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц).
Згідно ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
За змістом ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Як вбачається з матеріалів справи на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу понесених при розгляді справи у суді першої інстанції представником позивача надано наступні документи, а саме: договір про надання правової допомоги від 19.01.2023 №002; додаток від 19.01.2023 №1 до договору про надання правової допомоги №002 від 19.01.2023; акт (звіт) від 29.03.2023 прийому наданих послуг до договору №002 про надання правової допомоги від 19.01.2023.
Згідно акту (звіту) прийому наданих послуг від 29.03.2023 адвокатським бюро Повразюк та партнери надано позивачу наступну правову допомогу: консультація - 1 год.; аналіз нормативної бази в т.ч. наказів, інструкцій МВС - 3 год.;  аналіз Рішень апеляційного суду, верховного суду, Європейського суду з прав людини - 5 год.; складання позовної заяви - 10 год.; аналіз відзиву на позов - 1 год.; складання відповіді на відзив - 5 год.
Загальна кількість часу витраченого адвокатом складає 25 год. Загальна вартість наданих послуг становить: 25 год х 50 х 36,5686 = 45 710,75 грн.
Таким чином, витрати понесені позивачем на правничу допомогу підтверджено вищезазначеними доказами.
Щодо співмірності розміру витрат позивача на оплату послуг адвоката, колегія суддів зазначає наступне.
Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 21.03.2018 року у справі №815/4300/17 (73021615) та від 11.04.2018 року у справі №814/698/16 (73356068).
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі № №826/15063/18 (адміністративне провадження №К/9901/18029/19).
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг.
У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).
У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Колегія суддів вважає завищеною оплату наданих послуг представником позивача в суді першої інстанції, оскільки дана справа не є складною з урахуванням її фактичних обставин, предмету спору, змісту порушення, предмету доказування, аналізу наведених доказів.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів проаналізувавши надані докази, враховуючи критерій обґрунтованості та доцільності понесених позивачем витрат, а також те, що адміністативний позов задоволено частково, приходить до висновку щодо необхідності розподілу судових витрат на правову допомогу та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу понесених при розгляді справи у розмірі - 5    000,00 грн.
Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (ст. 317 КАС України).
Керуючись ст. ст. 139, 241,242, 243, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30 травня 2023 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення наступного змісту.
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління в Черкаській області щодо неповернення вилучених у ОСОБА_1  за актом вилучення вогнепальної зброї і боєприпасів від 14.05.2022 - мисливську рушницю ІЖ-18Е кал. 16 № НОМЕР_1 , мисливську рушницю ТОЗ-34 кал. 16 № НОМЕР_2 , дозвіл на зберігання, носіння на ім`я ОСОБА_1 НОМЕР_6.
Зобов`язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області (код ЄДРПОУ 40108667, місце знаходження: м Черкаси 18036, вул. Смілянська, 57) повернути ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_3 ) вилучені речі за актом вилучення вогнепальної зброї і боєприпасів від 14.05.2022 - мисливську рушницю ІЖ-18Е кал. 16 № НОМЕР_1 , мисливську рушницю ТОЗ-34 кал. 16 № НОМЕР_2 , дозвіл на зберігання, носіння на ім`я ОСОБА_1 НОМЕР_6 протягом 1 місяця з дня  набрання судовим рішенням законної  сили.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Встановити судовий контроль у справі та зобов`язати Головне управління Національної поліції в Черкаській області подати у встановлений Шостим апеляційним адміністративним судом строк звіт про виконання судового рішення у справі  №580/417/23.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Черкаській області (код ЄДРПОУ 40108667) на користь ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач:                                                                      Бужак Н.П.

Судді:                                                                                          Костюк Л.О.

                                                                                                    Кобаль М.І.