КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження № 22-ц/824/2423/2023                                                                                                                                          
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
            06 липня 2023 року                                                                     м. Київ
                                                                                                                  Справа № 362/2468/20
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                            Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Немировської О.В., Рейнарт І.М. 
за участю секретаря  судового засідання              Кравченко Н.О.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дошкільний навчально-виховний заклад «КАПІТАН», яка подана представником Козуліною Алісою Василівною, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 серпня 2022 року, ухвалене у складі судді Дубас Т.В., 
у справі за позовом   ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дошкільний навчальний заклад «КАПІТАН» про стягнення заборгованості за договором оренди земельної ділянки,
 
встановив:
 
У травні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся суду з позовом до відповідача ТОВ«Дошкільний навчально-виховний заклад «Капітан» про стягнення заборгованості за договором оренди земельної ділянки.
В обґрунтування свого позову зазначив, що 21 серпня 2016 року між ним та відповідачем було укладено договір оренди, за яким позивач передав відповідачу у строкове платне користування земельну ділянку площею 0,0644 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3222485900:05:001:5025, цільове призначення: ведення садівництва,  з розташованим на цій земельній ділянці незавершеним будівництвом будинку загальною площею 285 кв.м. (будинок не введений в експлуатацію), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до п.3.1. договір укладено на 12 місяців та 21 день з 21.08.2016 року до 21.08.2017 року. У разі якщо орендодавець не надавав жодного письмового повідомлення про продовження дії договору, або його розірвання, договір вважається подовженим на наступні 12 місяців, на умовах, визначених у цьому договорі.
В зв`язку з тим, що за період з 21.08.2016 року по 17.02.2020 року відповідач здійснював оплату лише частково, позивачем було направлено відповідачу вимогу з рахунками на сплату за вказаний період на загальну суму 778 790 грн. Крім того, враховуючи допущення відповідачем заборгованості з орендної плати відповідно до п.16.3 Договору оренди землі у відповідача виникло зобов`язання щодо сплати штрафних санкцій, а саме пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за вказані періоди -  422 368, 15 грн., інфляційних збитків 280 364,40 грн., суми відсотків за користування грошовими коштами - 81 581, 44 грн. Враховуючи зазначене вище, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати, штрафні санкції, 3% річних, інфляційні втрати  та витрати на сплату судового збору і правову допомогу.
 
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 серпня 2022 року позов задоволено частково.
Стягнуто із ТОВ «Дошкільний навчальний заклад «Капітан» на користь ОСОБА_1 778790 грн. заборгованості за договором оренди земельної ділянки, інфляційні втрати у розмірі 98 758,30 грн., 3% річних у розмірі 41874,68 грн., пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у розмірі 232 276,84 грн.
Стягнуто із ТОВ «Дошкільний навчальний заклад «Капітан» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 10510,00 грн. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
 
Не погоджуючись з рішенням, представник ТОВ «Дошкільний навчально-виховний  заклад «Капітан» - Козуліна А.В. звернулась з апеляційною скаргою,  в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правову допомогу, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.  
Зазначає, що судом встановлено обставини на підставі недопустимих доказів, здійснено розгляд справи за відсутності відповідача, відкрито провадження у справі з недотриманням вимог до позовної заяви, встановлених ст.175 ЦПК України, оскільки не зазначено номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти. Позивач намагається стягнути з відповідача борг,  якого в дійсності не існує, викладаючи обставини справи, які не відповідають дійсності, та навпаки, навмисно замовчуючи інформацію та докази, що свідчать про здійснення відповідачем, на прохання самого ж позивача, орендної плати як в безготівковій,  так і в готівковій формі. Більше того, позивачем на підтвердження позовних вимог надано до суду підроблені, сфальсифіковані, вигідні йому рахунки-фактури, які відповідачу насправді не були виставлені. В свою чергу, суд першої інстанції, розглянув справу, при цьому жодного разу не заслухав пояснень відповідача та не з`ясував, чи може останній повідомити обставини, що стосуються предмету спору.
Вказує, що оплати відповідно до договорів оренди від 21.08.2016 та 12.04.2018р.р. за погодженням з позивачем здійснювалися в безготівковій та готівковій формі наступними особами: відповідачем - ТОВ «ДНВЗ «Капітан» відповідно до виставлених позивачем рахунків, шляхом перерахування коштів в безготівковій формі на картку позивача у «Приватбанку»; засновником та директором ТОВ «ДНВЗ «Капітан» - ОСОБА_2 шляхом перерахування коштів в безготівковій формі на картку позивача у «Приватбанку»; ОСОБА_3 як в готівковій формі шляхом перерахування коштів на картку позивача у «Приватбанку», так в безготівковій формі. Звертає увагу, що ОСОБА_3 є рідною сестрою ОСОБА_2 та допомагає останній у здійсненні нею освітньої діяльності, зокрема у вирішенні організаційних питань, оскільки має досвід роботи у даній сфері та безпосередньо сама є засновником навчального закладу ТОВ «Позашкільний заклад освіти «Успіх», який наразі здійснює діяльність; ОСОБА_4 (відповідальна особа, по господарській частині відповідача) шляхом передачі позивачу коштів готівкою. 
Всього, в безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на рахунок позивача, сплачено 690 005 грн. Здійснення платежів підтверджується банківською випискою, наданою позивачем, а також платіжними дорученнями. Разом з тим, частину коштів, на особисті прохання позивача, передано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а позивачем та його дружиною ОСОБА_5 отримано готівкою. Доказами погодження та перерахунку проведених платежів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на картку позивача у «Приватбанку», а також отримання позивачем коштів готівкою, є зокрема скріншоти (знімки екрану) з листування у мобільному застосунку «Вайбер» між позивачем та ОСОБА_3 , що додаються до апеляційної скарги. 
Зазначає, що рахунки-фактури, які долучені до позову, відповідачу виставлені не були, здійснення відповідачем орендної плати здійснювалися на підставі рахунків виставлених позивачем в дійсності, проте до суду такі рахунки позивачем не надані. Про це, зокрема, свідчать дані банківської виписки, наданої позивачем до позову. Хоча банківська виписка не містить повних реквізитів рахунків, по яким відповідачем здійснювалися платежі за оренду майна, проте деякі реквізити рахунків частково очевидні. Так, наприклад, на сторінці 7 банківської виписки (а.с. 82) міститься інформація, що 11.04.2019 року відповідачем здійснено переказ коштів за оренду за лютий по рахунку Dsh-4. При цьому, в суд позивач надав рахунок на оплату за оренду за лютий 2019 з №ДТ 28 від 03.02.2019 р., тобто зовсім інший рахунок. 
Крім того, згідно з платіжними дорученнями, якими підтверджується факт здійснення відповідачем платежів за оренду, в реквізитах «призначення платежу» зазначено фактичні рахунки, які виставлені позивачем. В свою чергу, зі змісту листування між позивачем та відповідачем на електронній пошті, а також електронних документів (рахунків), які надсилалися на поштову скриньку відповідача, вбачається, які саме рахунки позивачем були виставлені відповідачу. Тобто, відповідач отримував від позивача рахунки з іншими реквізитами та сумами, які і були сплачені відповідачем, ніж ті що долучені до позову. Суд не встановив обставин щодо вручення позивачем рахунків-фактур відповідачу, які долучено до позову. Позивачем не надано жодних доказів виставлення (вручення, направлення) таких рахунків - фактур відповідачу. Позивачем лише надано докази надсилання вимоги з рахунками, яка надіслана відповідачу 24 лютого 2020 р. Натомість, доказів того, що позивачем в період з листопада 2016 по лютий 2020 року були вручені відповідачу рахунки, що містяться в матеріалах справи, до суду не надано. Таким чином, є підстави вважати, що надані в додатках до позову рахунки - фактури є підробленими позивачем, оскільки не відповідають дійсним рахункам, які фактично були виставлені відповідачу та по яким останнім здійснювалася оплата за оренду.
Посилається на те, що про призначення судового засідання на 01.08.2022р. відповідачу відомо не було, оскільки ні він, ні його представник судової повістки не отримував, водночас дані про вручення таких повісток в матеріалах справи відсутні. Отже, розглянувши справу за відсутності відповідача,  суд фактично позбавив його права на подання пояснень та відповідних доказів у справі, внаслідок цього  порушив принципи змагальності та рівності сторін, які є елементами права на справедливий судовий розгляд. Суд не встановив причини неявки відповідача та його представника на судові засідання.  Крім того, не дослідивши належним чином банківські виписки, суд встановив обставини на підставі недопустимих доказів - наданих позивачем рахунків-фактур, а також жодним чином не встановивши обставин вручення цих рахунків відповідачу, суд визнав підставними доводи позивача та задовольнив позов про стягнення з відповідача заборгованості, якої фактично не існує.
 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 , вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим з додержанням норм матеріального та процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін. 
Вказує, що доводи представника відповідача не заслуговують на увагу, з огляду на те, що позивачем надано до суду першої інстанції разом із позовною заявою рахунки-фактури, які були виставлені позивачем відповідачу та які відповідають всім вимогам до такого роду документів, в той час, як надані представником відповідача до клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи рахунки-фактури взагалі є документами невідомого походження, тим більше, на них відсутні підпис та прізвище, ім`я та по батькові позивача чи іншої особи, що виписала такі рахунки. Крім того, подання таких рахунків-фактур через більше ніж 1 (один) рік після відкриття провадження у справі та на стадії апеляційного провадження викликає сумніви у походженні таких документів. 
Доводи відповідача про ненадання судом першої інстанції оцінки банківській виписці з рахунку позивача взагалі непідтверджені жодними обставинами. При цьому, в апеляційній скарзі не міститься обґрунтування, які саме докази є недопустимими та на якій підставі, а лише, процитовано норми ЦПК України, що стосуються доказів та їхньої оцінки. Таким чином, залишається недоведеним, які ж було допущено порушення порядку отримання доказів та власне незрозуміло, які саме докази, на думку представника відповідача, були одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином, доводи представника відповідача з приводу встановлення обставин на підставі недопустимих доказів не знайшли свого підтвердження.
В апеляційній скарзі представник відповідача безпідставно зазначає про те, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності відповідача, чим позбавив останнього права повідомити суду обставини справи та надати суду першої інстанції відповідні докази. Звертає увагу на те, що в рамках розгляду цієї справи було призначено 11 судових засідань. Посилання представника відповідача про те, що відповідач не був повідомлений про дати судових засідань, не відповідає дійсності та спростовується матеріалами справи. Судові повістки у справі направлялись судом першої інстанції за адресою місцезнаходження відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю «Дошкільний навчально-виховний заклад «Капітан» (08606, Київська обл., Васильківський р-н. с. Крячки, вул. Народна, буд. 11). Проте такі судові повістки повернулись до суду із поштовою відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою. 
Звертає увагу, що вказана адреса зазначена відповідачем ТОВ «ДНВЗ «КАПІТАН» також і у апеляційній скарзі. Суд першої інстанції виконав обов`язок щодо повідомлення відповідача та воно було належно повідомлено про розгляд справи в суді першої інстанції, однак не доклало розумних зусиль для того, щоб бути обізнаним про хід та результат відомого йому судового провадження. Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що відповідач знав про розгляд цієї справи в суді першої інстанції та навіть готував докази для подачі їх до суду, але при тому причини, чому такі докази не були подані чи заяви про неможливість їх подання до суду першої інстанції в матеріалах справи - відсутні. 
Крім того, подана апеляційна скарга містить лише перелік нових доказів, в той час, як обґрунтування поважності причин неподання таких доказів до суду першої інстанції в апеляційній скарзі відсутні, як і прохання про приєднання таких доказів до матеріалів справи. В той час, така інформація зазначена в клопотанні про долучення доказів.  Разом з тим, ні відповідач, ні його представник, письмово не повідомляли суд про те, що не можуть надати докази, що долучені до клопотання про долучення доказів, до суду першої інстанції з об`єктивних причин. Крім того, звертає увагу на те, що представник відповідача, подаючи докази до клопотання про долучення доказів, вводить в оману суд апеляційної інстанції оскільки зазначає, що надає документи, які стосуються двох договорів оренди, що укладені між позивачем та відповідачем, в той час, як предметом цієї справи є лише один договір оренди, а саме від 21.08.2016 року. Таким чином, представник відповідача не розмежовує між собою документи, що зовсім не стосуються цієї справи, а є предметом розгляду у іншій справі №369/10088/20.
 
В судовому засіданні представники відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги та просили задовольнити.
Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8 вважав доводи апеляційної скарги необґрунтованими та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.
 
Звертаючись з даною апеляційною скаргою на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 серпня 2022 року, представник відповідача, серед іншого, посилався на те, що про дату судового засідання відповідач не був повідомлений належним чином, а тому був позбавлений можливості подати відповідні докази, надати пояснення.
Як вбачається з матеріалів справи, провадження у даній справі було відкрито ухвалою  Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 серпня 2020 року, призначено підготовче судове засідання на 29 жовтня 2020 року, відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 
            Відповідно до ч. 3 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, повинні подати докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
            Матеріали справи містять супровідний лист  суду від 19.08.2020 року про направлення копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви відповідачу ТОВ Дошкільний навчально-виховний заклад «Капітан», проте жодних доказів отримання цих документів  відповідачем матеріали справи не містять. 
            Як вбачається з довідок секретаря судового засідання :   29 жовтня 2020 року розгляд справи не відбувся  у зв`язку з перебуванням судді у відпустці, розгляд справи відкладено на 11 лютого 2021 року, при цьому даних про виклик сторін в судове засідання на 11 лютого 2021 року - матеріали справи не містять;   11 лютого 2021 року - сторони в судове засідання не з`явились, розгляд справи відкладено на 05 квітня 2021 року.
            Про результати засідання, призначеного на 05 квітня 2021 року ,  в матеріалах справи відсутні будь-які дані, з копії повісток, наявних у матеріалах справи , вбачається, що розгляд справи призначено на 16 липня 2021 року, на 10-05 год. ( а.с. 131, т. 1).
            Будь-яких процесуальних документів щодо результатів проведення підготовчого засідання 16 липня 2021 року в матеріалах справи також не міститься, при цьому ухвалою суду від 19 липня 2021 року, виготовленою як окремий процесуальний документ - закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в загальному порядку на 19 серпня 2021 року. ( а.с. 135-136, т. 1).
            Таким чином, за період часу з дня відкриття провадження у справі до закінчення підготовчого провадження,  у матеріалах даної справи відсутні дані про отримання відповідачем чи його представником копії ухвали про відкриття провадження, судової повістки про виклик у підготовче засідання. 
            Відповідно до протоколу судового засідання від 19 серпня 2021 року, в судовому засіданні був присутній представник відповідача Неділько М.М., за клопотанням якого розгляд справи було відкладено для ознайомлення із матеріалами справи ( а.с. 143, т. 1).
            07 жовтня 2021 року  представники сторін в судове засідання не з`явились, в матеріалах справи наявне клопотання представника  відповідача Неділька М.М. про відкладення розгляду справи у зв`язку з перебуванням у лікарні через отримані тілесні ушкодження ( а.с. 177-178, т. 1).
            15 листопада 2021 року представник відповідача в судове засідання не з`явився, розгляд справи було відкладено на 08 лютого 2022 року, однак при цьому  даних про належне повідомлення представника відповідача - матеріали справи не містять.
            Згідно з довідкою секретаря судових засідань від 08 лютого 2022 року  справа у вказаний день була знята з розгляду  на підставі розпорядження голови Києво-Святошинського районного суду Київської області № 3 від 01.02.2022 року про посилення введених карантинних обмежень в роботі суду. Розгляд справи призначено на 24 березня 2022 року ( а.с. 159, т. 1).
            Згідно з довідкою секретаря судових засідань від 24 березня 2022 року справа була знята з розгляду  на підставі розпорядження в.о. голови Києво-Святошинського районного суду Київської області № 5 від 24.02.2022 року та опублікованих  рекомендацій Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану від 02.03.2022 року. Розгляд справи призначено на 31 травня 2022 року ( а.с. 162, т. 1)
            Як вбачається з довідки секретаря судових засідань від 31 травня 2022 року, у зв`язку з технічною неможливістю фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, розгляд справи призначено на 17 червня 2022 року ( а.с. 166, т. 2)
            Також з матеріалів справи вбачається, що 17 червня 2022 року та  01 серпня 2022 року представники сторін в судове засідання  не з`явились, 17.06.2022 року представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності.
            Судові повістки, які були направлені судом на адресу відповідача ТОВ ДНВЗ «Капітан», повернулись без вручення з поміткою «адресат відсутній за вказаною адресою»; повістки на адресу представника відповідача судом не надсилались. 
 
            Відповідно до ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається, зокрема, юридичним особам та фізичним особам - підприємцям - за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
            Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України  днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
            Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи,  інша така адреса, за якою можливо повідомити відповідача, є адреса директора ТОВ ДНВЗ «Капітан» - Берези Т.А., зазначена у договорі оренди, а також адреса представника відповідача - адвоката Неділька М.М., повідомлена ним у заяві про відкладення розгляду справи.
Однак, з матеріалів справи встановлено, що за адресою представника відповідача Неділька М.М. повістки жодного разу судом не надсилались. 
Крім того, як вбачається з копії ліцензії серії АВ № 581950, що була надана до суду представником позивача разом з позовною заявою,  ТОВ «Дошкільний навчально-виховний заклад «Капітан» здійснює діяльність з надання освітніх послуг у сфері дошкільної освіти: догляд за дітьми дошкільного віку, виховання і навчання дітей дошкільного віку, корекція психологічного і фізичного розвитку дітей дошкільного віку ( а.с. 107).
 
З огляду на існуючу загрозу життю і здоров`ю учасників освітнього процесу внаслідок збройної агресії Російської Федерації та оголошення в Україні воєнного стану згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ , Міністерство освіти і науки України листом від 25.02.2022 № 1/3276-22 рекомендувало тимчасово призупинити освітній процес у закладах дошкільної, загальної середньої і професійної (професійно-технічної) освіти.
Відповідно до «Методичних рекомендацій щодо здійснення освітньої діяльності з питань дошкільної освіти на період дії правового режиму воєнного стану», затверджених  Міністерством освіти і науки України  02.04.2022 року ,  «Методичних рекомендацій щодо організації освітнього процесу в закладах дошкільної освіти в літній період в умовах воєнного стану», затверджених Міністерством освіти і науки України 22.06.2022 року, рішення про відновлення діяльності та режим роботи закладів дошкільної освіти ухвалюють місцеві органи влади та військові адміністрації. Вони призначають комісії з обстеження закладів освіти щодо готовності до організації освітнього процесу, які мають перевірити : заклади освіти та прилеглі території на наявність вибухонебезпечних предметів; готовність систем оповіщення, зокрема, доступності оповіщення для дітей з порушеннями зору та слуху (за потреби); наявність планів евакуації та обладнаного укриття для всіх учасників освітнього процесу (із запасами води та їжі, спальних місць, засобами захисту, аптечкою тощо).
Як вбачається з доданих до апеляційної скарги копій документів, представник відповідача - адвокат Неділько М.М. з 03.04.2022 року був мобілізований на військову службу у Збройні Сили України,  21.05.2022 року під час виконання обов`язків військової служби отримав травму та перебував на лікуванні до 22.06.2022 року у МКЛ № 16 м. Дніпро, а з 22.06.2022 року переведений на лікування до Головного військового клінічного госпіталю, розташованого у м. Києві ( а.с. 39-49, т. 2).
Згідно з довідкою переселенця № 6107-7000314101, виданою 04 квітня 2022 року УСЗН Тернопільської РДА ( відділ № 3), ОСОБА_2   виїжджала за межі м. Києва, до м. Залізці, Тернопільської області, відповідно у вказаний період часу директор ТОВ ДНВЗ «Капітан» не знаходилась за зареєстрованим місцем здійснення діяльності юридичної особи. 
Відповідно до рекомендацій Ради суддів України від 02 березня 2022 року щодо роботи судів в умовах воєнного стану, Рада суддів рекомендувала по можливості відкладати розгляд справ (за винятком невідкладних судових розглядів) та знімати їх з розгляду, зважати на те, що велика кількість учасників судових процесів не завжди мають змогу подати заяву про відкладення розгляду справи через задіяння до функціонування критичної інфраструктури, вступ до лав Збройних сил України, територіальної оборони, добровольчих воєнних формувань та інших форм протидії збройної агресії проти України, або не можуть прибути в суд у зв`язку з небезпекою для життя.   Справи, які не є невідкладними, розглядати лише за наявності письмової згоди на це усіх учасників судового провадження. 
 
            Таким чином, повідомляючи відповідача про судові засідання після введення в Україні воєнного стану  виключно за зареєстрованою адресою його місцезнаходження, судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що відповідач є дошкільним навчальним закладом, тоді як  у зв`язку з  введенням воєнного стану в України діяльність дошкільних навчальних закладів була призупинена.
            Разом з тим,  ні за наявними у матеріалах справи адресою директора зазначеного навчального закладу, що зазначена у договорі оренди, ні за адресою представника відповідача - адвоката Неділька М.М. судові повістки про виклик в судове засідання не надсилались. 
            Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що представник відповідача не з`явився в судове засідання, оскільки не був належним чином повідомлений  судом першої інстанції про судові засідання, що були призначені на 31 травня 2022 року, 17 червня 2022 року та 01 серпня 2022 року, в якому було ухвалено оскаржуване рішення, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення.
            Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.   Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.  Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
            З вищевикладених підстав апеляційним судом також було прийнято до розгляду докази, подані представниками відповідача до апеляційної скарги, оскільки, на думку колегії суддів, такі докази не були подані до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від відповідача.
 
            Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що 21 серпня 2016 року між позивачем ОСОБА_1 (орендодавець) та відповідачем ТОВ «Дошкільний навчально-виховний заклад «Капітан» (орендар) було укладено договір оренди. За вказаним договором ОСОБА_1 передав ТОВ «Дошкільний навчальний заклад «Капітан» у строкове платне користування земельну ділянку площею 0,0644 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3222485900:05:001:5025, цільове призначення: ведення садівництва з розташованим на цій земельній ділянці незавершеним будівництвом - будинок загальною площею 285 кв.м. (будинок не введений в експлуатацію), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п.4.3.договору орендна плата в перші п`ять місяців складає 15000 грн., а починаючи з шостого місяця - 20 000 грн.
            Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вважав доведеним, що за час дії договору оренди орендар Товариство з обмеженою відповідальністю «Дошкільний навчально-виховний  заклад «Капітан» порушував умови договору оренди земельної ділянки, своєчасно не сплачуючи плату за користування земельною ділянкою. На підтвердження позовних вимог позивачем було надані виставлені Товариству з обмеженою відповідальністю «Дошкільний навчальний заклад «КАПІТАН» до сплати наступні рахунки- фактури , а саме:   рахунок - фактура № ДС 01/20 від 21.01.2020 року на суму 20 000 грн., рахунок-фактура № ДС 01/20/ком від 21.01.2020р. на суму 2974 грн.,   № ДС 02/20 від 07.02.2020 року на суму 20 000 грн.,  № ДС 02/20/ком від 07.02.2020. на суму 3534,50 грн.,  №ДТ 35 від 02.09.2019 року на суму 23030 грн.,  № ДТ 01 від 01.11.2016 року на суму 15814,90 грн.,  № ДТ 02 від 01.12.2016 року на суму 17900 грн.,   № ДТ 03 від 03.01.2017 року на суму 16000 грн.,   № ДТ 04 від 01.02.2017 року на суму 16000 грн.,   № ДТ 05 від 01.03.2017 року на суму 21000 грн., № ДТ 06 від 03.04.2017 року на суму 21300,00 грн.,  №ДТ 07 від 04.05.2017 року на суму 21100 грн.,   № ДТ 08 від 01.06.2017 року на суму 21400 грн.,   № ДТ 09 від 03.07.2017 року на суму 21400 грн.,   № ДТ 10 від 31.07.2017 року на суму 21400,00 грн., № ДТ 11 від 29.08.2017 року на суму 21690 грн.,   № ДТ 12 від 02.10.2017 року на суму 21550,00 грн.,  № ДТ 13 від 02.11.2017 року на суму 22280,00 грн.,  № ДТ 14 від 02.12.2017 року на суму 21920,00 грн.,  № ДТ 15 від 03.01.2018 року на суму 22230,00 грн.,  № ДТ 16 від 07.02.2018 року на суму 22000,00 грн.,  № ДТ 17 від 03.03.2018 року на суму 22350,00 грн.,  № ДТ 18 від 03.04.2018 року на суму 21500,00 грн.,  ДТ 19 від 03.05.2018 року на суму 21 530,00 грн.,  № ДТ 20 від 04.06.2018 року на суму 21 400,00 грн., № ДТ 21 від 03.07.2018 року на суму 21 380,00 грн.,  № ДТ 22 від 02.08.2018 року на суму 22 050  грн.,  № ДТ 23 від 01.09.2018 року на суму 22 190,00 грн.,  № ДТ 24 від 01.10.2018 року на суму 21 825,00 грн.,  № ДТ 25 від 01.11.2018 року на суму 23 200,00 грн.,  № ДТ 26 від 01.12.2018 року на суму 23 000,00 грн.,  № ДТ 27 від 03.01.2019 року на суму 22 500,00 грн.,  № ДТ 28 від 03.02.2019 року на суму 22 850,00 грн.,  № ДТ 29 від 02.03.2019 року на суму 22 300 грн.,  № ДТ 30 від 03.04.2019 року на суму 22800,00 грн.,    № ДТ 31 від 02.05.2019 року на суму 22580,00 грн.,  № ДТ 32 від 02.06.2019 року на суму 22000,00 грн.,  № ДТ 33 від 02.07.2019 року на суму 21800,00 грн., № ДТ 34 від 02.08.2019 року на суму 21130,00 грн.,  № ДТ 35 від 02.09.2019 року на суму 26030,00 грн.,  № ДТ 36 від 03.10.2019 року на суму 22080,00 грн., № ДТ 37 від 06.11.2019 року на суму 22640,00 грн.,   № ДТ 38 від 03.12.2019 року на суму 22830,00 грн.,  № ДТ 39 від 03.01.2020 року на суму 23450,00 грн.,   № ДТ 40 від 02.02.2020 року на суму 23050,00 грн.,
 
Однак, згідно наданих банківських виписок відповідачем були здійснені оплати: 15.11.2019 - 4830,00 грн. за листопад 2019;   - 16.10.2019 - 4830,00 грн. за жовтень 2019; 16.09.2019 - 2415,00 грн. за вересень 2019; - 15.08.2019 - 2415,00 грн. за серпень 2019; 18.07.2019 - 2415,00 грн. за липень 2019; - 25.06.2019 - 2415,00 грн. за червень 2019;  21.05.2019 - 2415,00 грн. за травень 2019; - 11.04.2019 - 2415,00 грн. за квітень 2019;  25.02.2019 - 2415,00 грн. за лютий 2019;  - 17.01.2019 - 2415,00 грн. за грудень 2018;- 17.12.2018 - 2415,00 грн. за грудень 2018; - 08.11.2018 - 2415,00 грн. за жовтень 2018;  17.10.2018 - 2415,00 грн. за жовтень 2018.
Заявляючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що внаслідок невиконання відповідачем зобов`язань за договором оренди, у відповідача виникла заборгованість з орендної плати, яка відповідно до наданого позивачем розрахунку складається з: заборгованості по орендній платі у сумі 778 790 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов`язань у сумі 422 368,15 грн., інфляційних втрат у сумі 280 364, 40 грн., відсотків за користування грошовими коштами у сумі 81 581,44 грн.
Перевіривши вказані нарахування, суд першої інстанції дійшов висновку, що розрахунки мають помилки щодо періодів нарахування, тому самостійно зробив перерахунок 3% річних, інфляційних втрат та пені, та дійшов висновку що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню,  а саме: заборгованість за договором оренди підлягає  стягненню у розмірі 778 790 грн., інфляційні втрати  - у розмірі 98 758 грн. 30 коп., та 3% річних -  у розмірі 41874 грн. 68 коп., пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у розмірі 232 276 грн. 84 коп. 
 
            Проте з висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується, оскільки, крім наявності підстав для обов`язкового скасування судового рішення у зв`язку з неналежним повідомленням відповідача про дату, час та місце засідання суду, колегія суддів вражає, що висновки суду першої інстанції  зроблені  за неповного з`ясування усіх обставин, що мають значення для справи; висновки суду  ґрунтуються на  недоведених обставинах, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими; висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.
            Як вбачається з матеріалів справи, 21 серпня 2016 року між позивачем ОСОБА_1 (орендодавець) та відповідачем ТОВ «Дошкільний навчально-виховний заклад «КАПІТАН» (орендар) було укладено договір оренди.
За вказаним договором ОСОБА_1 передав ТОВ «Дошкільний навчальний заклад «КАПІТАН» у строкове платне користування земельну ділянку площею 0,0644 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3222485900:05:001:5025, цільове призначення: ведення садівництва з розташованим на цій земельній ділянці незавершеним будівництвом будинок загальною площею 285 кв.м. (будинок не введений в експлуатацію), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
 
За частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України (у редакції, чинній на час укладення договору оренди) договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини четвертої статті 124 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.
За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (стаття 792 ЦК України).
Спеціальним законом, яким врегульовані відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».
Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку (частина перша статті 16 Закону України «Про оренду землі»).
Пунктом 2 частини першої статті 208 ЦК України визначено, що у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою.
Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально (частина перша статті 14 Закону України «Про оренду землі»).
Водночас за правилом частини п`ятої статті 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про оренду землі» об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статей 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
У статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (частина друга статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Учасники правочину, дійшовши згоди щодо всіх істотних умов договору оренди землі, складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоді встановленої форми. Разом з тим, цивільні права та обов`язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін під час укладення договорів оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації.
Поняття «момент укладення договору» та «момент набрання чинності договором оренди земельної ділянки» різняться за змістовним наповненням, а також можуть відрізнятися у часі, про що зазначено у постановах Верховного Суду від 03 травня  2022 року у справі № 243/12643/19  та від 13 червня 2022 року у справі № 131/1486/20 
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17, системний аналіз наведених положень чинного законодавства дає підстави для висновку, що для визначення початку перебігу та закінчення строку дії договору оренди землі має значення не момент його підписання, а момент вчинення реєстраційних дій, тобто внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень як єдиної державної інформаційної системи, яка містить відомості про речові права на нерухоме майно, їх обтяження, суб`єктів речових прав, технічні характеристики об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд тощо), кадастровий план земельної ділянки, а також відомості про правочини, вчинені щодо таких об`єктів нерухомого майна, з якими закон пов`язує набрання чинності договору, а саме можливість реалізації сторонами своїх суб`єктивних прав та обов`язків.
Згідно з частиною першою статті 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.
Законодавством, чинним на час укладення договору оренди землі, орендарем за яким є відповідач, не передбачалася обов`язкова державна реєстрація договору оренди. Втім, обов`язковою була державна реєстрація права оренди земельної ділянки, з якою пов`язувався момент передачі орендодавцем орендареві об`єкту за договором оренди землі.
 
            Разом з тим, жодних даних щодо державної реєстрації права оренди земельної ділянки за відповідачем  ТОВ ДНВЗ «Капітан»  на підставі договору від 21.08.2016 року - матеріали справи не містять, а тому суд першої інстанції помилково вважав, що  між сторонами виникли правовідносини за договором оренди землі, які регулюються Законом України «Про оренду землі».
Відповідно до  розділу 5 укладеного між сторонами договору оренди,  земельна ділянка передається в оренду для здійснення господарської діяльності, що не суперечить законодавству України та видам господарської діяльності орендаря ( навчання, виховання та догляд дітей дошкільного віку) Орендар використовує земельну ділянку та будинок для організації відпочинку та розваг, надання інформаційних послуг, що не суперечить законодавству України, а також з цією метою може розміщувати, встановлювати необхідне майно, устаткування, обладнання, а також відповідним чином оздоблювати земельну ділянку та будинок, здійснювати у ньому ремонт, не порушуючи при цьому вимог і обмежень, встановлених договором.
Розділом 6 договору передбачено, що майно передається орендарю в два етапи: перший  з 21.08.2016 року по 11.09.2016 року орендар має право на сумісне безоплатне користування майна з орендодавцем ( орендодавець виконує монтаж інженерних мереж та налагоджувальні роботи);  другий - на підставі акту прийому-передачі, який сторони погоджують  та підписують у термін до 11.09.2016 року.
В акті прийому-передачі вказуються : опис технічного стану земельної ділянки та будинку; кінцевий розмір площі; опис системи забезпечення, опис меблів,  погоджені поліпшення будинку та прибудинкової території ( кошториси меблів у будинку, дитячих майданчиків тощо).
Пунктом 6.4 договору визначено, що вартість поліпшення будинку  та прибудинкових територій, що  будуть здійснюватися орендарем протягом дії цього договору, письмово погоджуються орендодавцем, про що укладається додаткова угода до договору у вигляді акту  погодження вартості поліпшень будинку та прибудинкової території.
Пунктом 8.1 договору передбачено, що орендодавець забезпечує в будинку нормальне функціонування загальних інженерних систем, включаючи системи водо і теплопостачання, системи каналізації, системи енергопостачання.  
            
Таким чином, фактично, як встановлено зі змісту вищевказаних умов договору та інших матеріалів справи ( рахунків-фактур на оплату компенсації витрат за послуги інтернету, електроенергії, постачання холодної води) вбачається, що предметом оренди був будинок, розташований на вказаній земельній ділянці, який відповідно до  технічного паспорту на садовий будинок є двоповерховим, загальною площею 282,7 кв.м. ( а.с. 68, т. 1)
 
            Згідно із ч. 1 та. 2 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію: передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
 Відповідно до ч. 1 ст.  626, ч.1 ст.  627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Приписами статті 759 ЦК України  визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).
За змістом частини першої статті 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (штрафу, пені) (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до п.4.3.договору орендна плата в перші п`ять місяців складає 15 000 грн., а починаючи з шостого місяця - 20 000 грн. Плата за оренду майна не включає в себе  сплату усіх податків і зборів, встановлених чинним законодавством України та комунальних платежів. Розмір авансового платежу складає 20 000 грн.  та вноситься під час підписання договору. При належному і повному виконанні договору ці кошти є оплатою останнього місяця оренди майна.
            Разом з тим, як встановлено судом апеляційної інстанції із сукупності наданих сторонами доказів, позивач і відповідач дійшли домовленості про здійснення розрахунків за оренду майна шляхом перерахування частини коштів в безготівковій формі на карту позивача, а частини коштів - шляхом передачі готівкою.З матеріалів справи встановлено, що  оплата за договором  оренди від 21.06.2016 року здійснювалась: 
            - відповідачем - ТОВ «ДНВЗ КАПІТАН» згідно виставлених позивачем рахунків, шляхом перерахування коштів в безготівковій формі на картку позивача у «Приватбанку»;
          - засновником та директором ТОВ «ДНВЗ КАПІТАН» - ОСОБА_2   шляхом перерахування коштів в безготівковій формі на картку позивача у «Приватбанку»;
            - ОСОБА_3 , рідною сестрою ОСОБА_2 ,  в готівковій формі шляхом перерахування коштів на картку позивача у «Приватбанку» , а також в безготівковій формі. 
            - ОСОБА_4 ( працівником відповідача) шляхом передачі позивачу коштів готівкою.
            Зазначене підтверджується наступним.
З показів допитаних судом апеляційної інстанції свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 встановлено, що орендодавець ОСОБА_1 ретельно слідкував за строками оплати,  про відстрочення платежів у літній період приходилось домовлятись окремо, в протилежному випадку він погрожував відключити електроенергію та не допустити до будинку.  У випадку, якщо на момент направлення рахунку у відповідача була заборгованість, позивач вказував про відповідну заборгованість за минулий місяць у поточному рахунку.
 
Відповідно до п 4.4 договору плата за оренду та комунальні платежі сплачується орендарем щомісячно, не пізніше 5-го числа поточного місяця, на підставі виставленого орендодавцем рахунку, який має бути передано орендарю не пізніше 3-го числа поточного місяця. В разі непередачі орендодавцем у встановлений цим пунктом строк рахунку, орендар не вважається таким, що порушив умови цього договору щодо оплати оренди  та здійснює орендну плату протягом трьох робочих днів з  моменту отримання рахунку від орендодавця.
На підтвердження своїх позовних вимог, позивачем надано копії рахунків-фактур за період  2017  - лютий 2020 року, та виписку із карткового рахунку в АТ КБ «Приватбанк», відкритого на ім`я ОСОБА_1 . 
Однак, позивачем на виконання п.4.4. договору оренди не надано  до суду жодного доказу своєчасного виставлення відповідачу цих щомісячних рахунків, як передбачено договором, не пізніше 3-го числа поточного місяця.
Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні із наданих відповідачем  електронних доказів, оригінали яких було оглянуто в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, а  паперові копії цих доказів додані відповідачем до апеляційної скарги,  рахунки-фактури були виставлені позивачем щомісячно на електронну адресу відповідача.
            Листування між позивачем і відповідачем здійснювалось через електронну пошту (адреса позивача:       ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса відповідача:     ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрована за директором ОСОБА_2 )
 Саме на електронну адресу відповідача направлялись рахунки, які є відмінними від тих, копії яких були надані позивачем до суду.
Зазначене підтверджується тим, що саме реквізити рахунків-фактур, оригінали яких в електронному вигляді були пред`явлені відповідачем до суду апеляційної інстанції, відображені у банківській виписці з карткового рахунку позивача, що була надана до позовної заяви самим позивачем. При цьому такі реквізити  не співпадають з тими, копії рахунків фактур яких надав до суду позивач.  
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_8 визнав, що саме з електронної пошти позивача відповідачу були направлені зазначені рахунки-фактури, проте вони були попередніми, остаточно не сформованими, а дійсні рахунки-фактури передавались позивачем особисто у паперовій формі працівникам відповідача. 
Однак, зазначені пояснення спростовуються, зокрема тим, що у виписці з карткового рахунку позивача відображено реквізити саме тих рахунків-фактур, копії яких надав відповідач, а не тих, на які посилається позивач.
Так, наприклад, на сторінці 8 банківської виписки (а.с. 82, т. 1 ) міститься інформація що 11.04.2019 року відповідачем здійснено переказ коштів за оренду за лютий по рахунку Dс-4. Однак, позивачем до позовної заяви додано  рахунок на оплату за оренду за лютий 2019 за номером  №ДТ 28 від 03.02.2019 р., тобто зовсім інший рахунок.
 
Аналізуючи надані відповідачем копії рахунків-фактур як в паперовому, так і в електронному вигляді, що розміщені за адресою електронної пошти відповідача, як такі, що надійшли з електронної пошти позивача skakun@jbc.biz.ua, вбачається, що відповідачем у повному обсязі були виконані обов`язки з оплати орендної плати, оскільки у разі наявності заборгованості, така заборгованість за попередній місяць була зазначена  у рахунку-фактурі за наступний місяць.
            Крім того, достовірність наданих відповідачем копій рахунків-фактур, оригінали яких у електронному вигляді були оглянуті апеляційним судом,  сумнівів у суду  не викликає і з тих  підстав, що показники лічильників електроенергії та холодної води, які зафіксовані у  рахунках-фактурах в електронному вигляді, співпадають із тими, що відображені у копіях рахунків-фактур,  наданих самим позивачем до позовної заяви. 
            Так , наприклад у копії рахунку-фактури від 01 лютого 2017 року на суму 16 000 грн., зазначено про необхідність сплати : орендної плати за лютий 2017 року - 15 000 грн., компенсація витрат не електроенергію ( показники 67480- 66908)  - 772 грн., компенсація витрат послуг інтернету - 200 грн., компенсація витрат на постачання холодної води ( 122-109) - 104 грн., всього 16076 грн., знижка - 76 грн., до сплати 16 000 грн.( а.с. 26, т. 1).
            Рахунок - фактура, що надійшов на електронну пошту відповідача ( а.с. 74-75, т. 2) має такий самий зміст і такі ж показники лічильників, проте номер рахунка, копія якого надана позивачем - № ДТ 04, а номер рахунку, зазначений на примірнику, що надійшов відповідачу до сплати - № ДТ 03.
Отже, дослідивши та співставивши вищевказані рахунки, колегія суддів дійшла висновку, що дійсними та достовірними є рахунки-фактури, копії яких надані до апеляційної скарги відповідачем, адже у рахунках-фактурах,  копії яких надані позивачем до позовної заяви, відсутня інформація щодо наявності переплат або заборгованостей, які при цьому наявні у рахунках, що надійшли від позивача на електронну пошту відповідача, оригінали яких в електронному вигляді були оглянуті судом апеляційної інстанції.            
 
            Про  оплату виставлених рахунків за період з вересня 2016 року по травень 2017 року свідчить та обставина,  що у рахунку-фактурі № ДТ 06 від 04 травня 2017 року  зазначено про переплату за попередній місяць. Так, відповідно до вказаного рахунку: орендна плата за травень 2017 року - 20 000 грн., компенсація витрат на е/е - 726 грн., компенсація витрат на послуги інтернету - 200 грн., компенсація витрат на постачання холодної води - 184 грн., всього 21 110 грн. Переплата у квітні - 900 грн., знижка - 10,25 грн., до сплати 20 200 грн. ( а.с. 81, т. 2)
            Таким чином, зазначивши про наявність зайво сплаченої суми у квітні 2017 року на суму 900 грн., та зарахувавши цю суму переплати у рахунок для оплати за травень 2017 року, позивач тим самим підтвердив, що будь-якої заборгованості за вищевказаний період не існує.
 
            При вивченні зазначених рахунків-фактур судом встановлено, що щомісяця, починаючи з грудня 2016 року позивач ОСОБА_1 шляхом направлення електронних  листів, в яких окремим файлом було прикріплено вкладення  - рахунок-фактура,   виставляв рахунки-фактури до сплати відповідачу за орендоване приміщення та відшкодування витрат на комунальні послуги, які були  сплачені відповідачем.
            При наявності заборгованості  відповідна інформація була зазначена у рахунку-фактурі. Так наприклад, у рахунку-фактурі № ДТ08 від 03 липня 2017 року , крім  орендної плати за липень 2017 року - 20 000 грн., компенсації витрат на електроенергію, інтернет та холодну воду, також було вказано : заборгованість за червень 2017 року - 11 000 грн.» ( а.с. 84-85, т. 1), всього до сплати - 32 400 грн.
Про погашення такої заборгованості свідчить відсутність запису про заборгованість у наступному рахунку-фактурі від 31 липня 2027 року № ДТ09 зі сплати орендної плати за серпень ( а.с. 87, т. 2).
У вересні 2017 року рахунок-фактуру до сплати за оренду за вересень виставлено позивачем не було, натомість у трьох наступних рахунках : за жовтень, листопад та грудень 2017 року, крім поточного платежу за оренду за місяць у розмірі 20 000 грн., було виставлено до сплати «компенсаційний платіж орендної плати за вересень 2017 року - 5000 грн. ( а.с. 88-93, т. 2).
Як вбачається з рахунку-фактури  за жовтень 2017 року за № ДТ 11, сума до сплати зазначена - 26 550 грн., до вказаної суми увійшли : орендна плата за жовтень 2017 року - 20 000 грн. , компенсація комунальних платежів та компенсаційний платіж орендної плати за вересень 2017 року - 5000 грн.,  строк сплати до 10.10.2017 року ( а.с. 89, т. 2).
Відповідно до виписки з карткового рахунку позивача ОСОБА_1 , 09 та 10 жовтня вказана сума була повністю сплачена з карткових рахунків ОСОБА_2 - платіж на суму 10 000 грн.  та ОСОБА_3 - платежі на суму 16 000 грн. та 550 грн. ( а.с. 96, т. 1).
 
Як вбачається з рахунку-фактури № ДТ12 від 02 листопада 2017 року, загальна сума до сплати - 27 280 грн.. Сплата зазначених коштів  підтверджується  випискою з карткового рахунку позивача ОСОБА_1 , де відображено, що  10 листопада 2017 року ОСОБА_2   переказала з карти Приватбанку через додаток Приват-24 наступні суми:  7280 грн. + 6000 грн. + 2500 грн., а ОСОБА_3 сплатила 11 500 грн., тобто загальна сума оплати за листопад 2017 року - 27 280 грн. ( а.с. 96, т. 1).
 
Під супровідним листом позивача до виставленого рахунку від 04 грудня 2017 року міститься лист-відповідь відповідача, в якому відповідач зазначає, що «все більше батьків просять відстрочку до 10-15 числа. Ми постараємось цей місяць закрити до 10 , як домовлялись. Але на майбутнє, давайте будь-ласка домовимось до 15-го, бо реально не встигаємо до 10  отримати платежі».
Відповідно до виписки з карткового рахунку позивача, 10 листопада 2017 року ОСОБА_3 було у повному обсязі оплачено виставлений рахунок на суму 27 150 грн., двома платежами : 17 150 грн. та 10 000 грн. ( а.с. 95, т. 1).
 
У наступному листі-відповіді,  після отримання рахунку-фактури № ДТ14 від 03 січня 2018 року, в якому зазначено, що «рахунок дійсний до сплати до 15.01.2018 року»,  відповідачем зазначено : «Дякую також за узгодження терміну оплати оренди до 15 числа місяця» ( а.с. 94, т.2)
            Про виконання зазначеної домовленості між сторонами щодо погодження терміну оплати - до 15 числа місяця, свідчить також виписка з карткового рахунку позивача, в якій відображено, що зазначений рахунок на загальну суму 22 000 грн.  було оплачено ОСОБА_3 15.01.2018 року двома платежами: 10 000 грн. та 12 000 грн. ( а.с. 91, т. 1)
            
Із рахунків - фактур , що були надіслані позивачем на електронну пошту відповідача у період з лютого 2018 року  по червень 2018 року,  вбачається , що про наявність заборгованості в  них не зазначено, про надходження коштів за договором оренди від відповідача  на рахунок позивача ОСОБА_1 свідчить надана ним виписка з карткового рахунку, з якої вбачається, що платежі у вказаний період здійснювали ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
Наприклад, рахунок фактура № ДТ 18 від 16.05.2018 року на суму 21 530 грн., сплачено ОСОБА_3    14 травня 2018 року двома платежами на картковий рахунок позивача: 20 000 грн. та 1530 грн.  Аналогічно за липень 2018 року сплачено двома платежами ОСОБА_3 на картковий рахунок позивача : 20 000 грн. та 1550 грн. 13 липня 2018 року.
 
Як вбачається з матеріалів справи, пояснень сторін ,  змісту електронних повідомлень і рахунків-фактур,  відповідачем було орендовано другий будинок у позивача ОСОБА_1 , тому у рахунку-фактурі від 11.08.2018 року відображено суму до сплати за обома договорами оренди ( а.с. 107, т. 2)
Відповідно до рахунку - фактури № ДТ22 від 11.09.2018 року, в ньому також відображено про необхідність сплати орендної плати окремо за спірним договором оренди та за договором оренди, укладеним у 2018 році, : оренда за вересень 2018 року - 20 000 грн., оренда за вересень 2018 року - 20 000 грн., компенсація витрат на е/е ( 80176-79 491) - 1198 грн. 75 коп.; компенсація витрат на е/е ( другий дім) - 525 грн., інтернет - 200 грн., компенсація витрат на постачання холодної води - 800 грн., всього до сплати 42 700 грн. (а.с. 109, т. 2).
Сплата зазначеної суми у повному обсязі знайшла відображення у виписці з карткового рахунку позивача ОСОБА_1 , в якій на сторінках 14-15 зазначено про надходження від ОСОБА_3 на рахунок позивача 13 вересня 2018 року - 40 000 грн. та 2700 грн. ( а.с. 87-88, т. 1)
 
            Допитана в судовому засіданні суду апеляційної інстанції  в якості свідка ОСОБА_2 , директор та засновник ТОВ ДНВЗ «Капітан», пояснила, що починаючи з жовтня 2018 року позивач  виставив умову, що він буде виставляти до сплати три рахунки, два з яких необхідно обов`язково сплачувати на банківський рахунок позивача, а третій - як на рахунок, так і готівкою.
            Зазначені пояснення  підтверджуються супровідним листом ОСОБА_1 до рахунків-фактур від 11 жовтня 2018 року,  з якого вбачається, що до електронного листа прикріплено 3 вкладення - файли : дет.сад., дет-школа, дет.сад 10.2018, а  зміст цих рахунків є наступним:
            - рахунок - фактура № ДС1 від 11.10.2018 року : оренда за жовтень 2018 року - 3000 грн., - податок з доходів фіз. осіб - 555 грн., військовий збір - 24 грн. , всього  до сплати 2400 грн.
            - аналогічний зміст рахунку - фактури за номером №ДШ1 від 11.10.2018 року,
            - у підсумковому рахунку-фактурі № ДТ 23 зазначено: оренда за жовтень 2018 року буд. 1 - 20 000 грн., оренда за жовтень 2018 року  буд.2 - 20 000 грн., мінус платежі, які відображені до сплати  у  попередніх рахунках - по 2400 грн., компенсація витрат е/е - 1225 грн., компенсація витрат на е/е ( другий дім) - 875 грн., послуги інтернету - 200 грн., компенсація  витрат на постачання холодної води - 400 грн., всього до сплати  - 37 900 грн. 
            
            Як вбачається з подальших з рахунків-фактур з листопада 2018 року, вони були виставлені аналогічним чином: в окремих рахунках були вказані суми до сплати, які підлягали оподаткуванню ( 3000 грн., за мінусом податку та військового збору , до сплати  - 2415 грн.),  та в окремому рахунку-фактурі - решта суми, яка підлягала сплаті, за домовленістю сторін, як готівкою, так і на картковий рахунок позивача.
            Зі змісту виставлених рахунків вбачається, що про наявність заборгованості протягом 2018 року у них не зазначено,  відповідно до банківської виписки  з особового рахунку позивача, в ній відображено про надходження коштів від ДНВЗ «Капітан» в розмірі по  2400 грн. ( два платежі за листопад); на суму по 2415 грн. ( два платежі за грудень 2018 року).
Також у банківській  виписці з карткового рахунку позивача відображено про надходження коштів від ОСОБА_3   у листопаді 2018 року на суму 44 600 грн., що  відповідає виставленій сумі у рахунку № ДТ24 від 11.11.2018 року ( а.с. 117, т. 2, а.с. 87, т. 1).
 
            Як вбачається з рахунку-фактури № ДТ 25 від 11.12.2018 року , загальна сума до сплати становить 44 585 грн. ( оренда з грудень за будинок 1 та будинок 2) компенсація комунальних платежів, а також в цю суму увійшли 5000 грн. -  «компенсація витрат за ділянку за 2017 - 2018 року» . ( а.с. 121, т. 2)
            Відповідно до виписки з рахунку позивача ОСОБА_1 ,  кошти  за орендну плату та  компенсація комунальних послуг ( 44 585 - 5000 = 39 585 грн.)  у повному обсязі надійшли  на рахунок позивача від ОСОБА_3 14 грудня 2018 року, перераховані нею з власної банківської картки в сумі 39 585 грн. ( а.с. 86, т. 1).
            Разом з тим, несплачена у грудні 2018 року «компенсація витрат за ділянку за 2017 - 2018 роки» в сумі 5000 грн. була повторно виставлена до сплати у рахунку-фактурі № ДТ 26 від 10.01.2019 року , відповідно загальна сума до сплати у січні 2019 року ( оренда двох будинків,  компенсація комунальних послуг за два будинки) та компенсація витрат за ділянку за 2017 - 2018 року становила суму до сплати 43 900 грн. ( а.с. 125, т. 2).
            Зазначена сума у точній відповідності до виставленого рахунку  в розмірі 43 900 грн. надійшла на банківський рахунок позивача ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3  з карткового рахунку  ОСОБА_3 ( а.с. 86, т. 1).
            
            До рахунку фактури № ДТ 27 від 10 лютого 2019 року, крім вищезазначених платежів (оренда двох будинків, компенсація витрат на комунальні послуги) також увійшла «компенсація витрат за ділянку за 2018 - 2019 року) на суму 5000 грн., яка також у повному обсязі була сплачена ОСОБА_3 на рахунок позивача, що відображено у виписці з карткового рахунку позивача ОСОБА_1 ( сторінка 9 виписки, а.с. 84, т. 1).
Не зважаючи на те, що у період  з березня по червень 2019 року у виписці з рахунку позивача відображено не усі кошти, що були сплачені відповідачем через ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивачу за договором оренди у вказаний період, про відсутність будь-якої заборгованості свідчить відсутність записів про заборгованість у рахунках, виставлених у період березень - липень 2019 року.  ( а.с. 120-149,т. 2).
Разом з тим, при наявності заборгованості за липень 2019 року  вона була зазначена позивачем у рахунку-фактурі № ДТ 33 від 10.08.2019 року, в якому зазначено «заборгованість за липень -  7700 грн.», загальна сума до сплати за оренду двох будинків, компенсацію комунальних послуг по двох будинках - 44 700 грн. ( а.с. 153, т. 2)
Про погашення заборгованості за липень 2019 року свідчить  виписка з банківського рахунку позивача, в якій відображено про переказ ОСОБА_3 суми в розмірі 7700 грн. 16 серпня 2019 року ( а.с. 80, т. 1).
У подальших рахунках-фактурах за 2019 рік про наявність заборгованості не зазначено.
Також належне виконання зобов`язань за договором оренди від 21.08.2016 року  свідчить  роздруківка  переписки із застосунку «Вайбер», що розміщена в   смартфоні свідка ОСОБА_3 , роздрукована копія якої була долучена відповідачем до апеляційної скарги, а оригінал в електронному вигляді за клопотанням відповідача було оглянуто в судовому засіданні.
Зі змісту вказаної переписки між ОСОБА_3 та ОСОБА_1   вбачається, що  ОСОБА_3 діяла від імені ТОВ ДНВЗ «Капітан» та погоджувала з позивачем, які суми мали бути сплачені на банківський рахунок позивача, а які - особисто готівкою позивачу.
Про вказане свідчать наступні записи, наприклад:
-  16 жовтня 2018 року «Доброго дня, ОСОБА_1 Скинула щойно 7900 грн., 30 тис. віддав ВС, і два рахунка оплатить сьогодні ОСОБА_2 з ТОВ Капітан»; 
-  17 жовтня 2018 року вхідне повідомлення: « Добрий день, ОСОБА_2 гроші так і не перевела», запис ОСОБА_3 о 10 год. 11 хв.: « ОСОБА_1 , ОСОБА_2 скинула кошти?», відповідь - «Так, дякую».
- 08 листопада 2018 року  повідомлення ОСОБА_3 : « Рахунок оплатила.  Безнал ОСОБА_2 з рахунку оплатить теж сьогодні протягом дня.»  Відповідь ОСОБА_1 - «Дякую»
- 12 лютого 2019 року - скрін-шот сторінки  із Приват-24  про переказ на карту ОСОБА_1 44 600 грн., записаний коментар: «На карту оплату провела, БН ОСОБА_2 скине 15-го», відповідь : «Велике спасибі»;
- 18 березня 2019 року ОСОБА_3 : «Доброго дня, Чи зручно вам сьогодні о 19-00 зустрітись, я б завезла гроші Вам»; відповідь ОСОБА_1 «Добридень, попередньо, так».
- 15 квітня 2019 року ОСОБА_1 : Добрий день, хочу нагадати, що вже 15-е число. Дякую. Відповідь ОСОБА_3 «Доброго дня, сьогодні протягом дня оплатимо, ОСОБА_2 скинула безнал на минулому тижні, і сьогодні скинула 9 тис. Решту скину я сьогодні. Відповідь : Дякую, добре.
-15 травня 2019 року повідомлення ОСОБА_3 : « ОСОБА_1 , добрий вечір, ОСОБА_2 скинула вам на карту 12 тис. Решту віддам я готівкою. Вам завтра вранці зручно?», ОСОБА_1 «Добрий вечір, ОСОБА_3 . На 20 год. 20 хв. мною було отримано від ОСОБА_2 10 000 грн. Завтра вранці зручно. Дякую»
- 16 грудня 2019 року ОСОБА_3 : « АДРЕСА_2 можу покласти на термінал через годину або привезти готівку завтра. Як вам зручніше? Безнал проводжу.  Відповідь ОСОБА_1 : « Добрий день, Покладіть будь-ласка через термінал, Чекаю, дякую».
При цьому достовірність  даної переписки сумнівів у колегії суддів не викликає, оскільки  в ній відображено не лише сам зміст листування, але й  ті суми коштів, що зафіксовані у банківській виписці з рахунку позивача, наданому ним самим до позовної заяви, крім того,   у вказаній переписці у  «Вайбері» наявні скрін-шоти із сторінки інтернет-банкінгу Приват-24 на суми коштів, які також відображені у банківській виписці.  Наприклад, 06 вересня 2018 року - 40 000 грн., 16 жовтня 2018 року - 7900 грн., листопад 2018 року - 44 600 грн., 12 лютого 2019 року - 44 600 грн., 16 серпня 2019 року - 7700 грн. (а.с. 158-170, т. 2).  
Сплата зазначених сум підтверджена також  платіжними дорученнями  Приватбанку, в яких платником зазначено ОСОБА_3 , отримувачем - ОСОБА_1  ( а.с. 171- 190, т.2).
Таким чином, з викладеного вбачається, що станом на грудень 2019 року заборгованість зі сплати орендної плати ТОВ «ДНВЗ «Капітан» перед позивачем була відсутня.
Заперечення представника позивача про те, що переписка у застосунку «Вайбер» не може бути прийнята до уваги, оскільки не доведено, що вона стосується саме цього договору оренди, колегія суддів відхиляє, оскільки розміщені у переписці скрін-шоти із сторінки інтернет-банкінгу Приват-24 із зазначеними сумами оплат, відповідають змісту як платіжних доручень, наданих відповідачем, так і даним банківської виписки з  карткового рахунку позивача.
 
Як вбачається з рішення Києво-Святошинського районного суду  Київської області від 13 липня 2022 року у справі № 369/4237/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дошкільний навчально-виховний заклад «Капітан» про відшкодування майнової шкоди, що розміщене у відкритому доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень,  30 грудня 2019 року, приблизно о 13 год. 11 хв. за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-ну, с. Чайки, садівницьке товариство «Чайка 2», вул. Вишнева, 41,  яке було орендоване відповідачем за договором оренди від 12.04.2018 року, виникла пожежа.
Відповідно до акту про пожежу від 30.12.2020 року, що складений комісією у складі старшого інспектора відділу застосування санкцій та аналітичної роботи ЦЗД ГУ ДСНС України в Київській обл. старшого лейтенанта служби цивільного захисту Діденка В.В., ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 30.12.2019 року приблизно о 13 год. 11 хв. за адресою: АДРЕСА_3 , виникла пожежа, місце виникнення пожежі - перекриття; пожежею знищено: крівля по всій площі, перекриття, речі домашнього вжитку, побутові речі тощо; пожежею пошкоджено - другий та перший поверх, перекриття, вікна, двері, речі домашнього та побутового вжитку, стіни; ймовірна причина пожежі - несправність пічного опалення.
Вказаним рішенням суду встановлено, що позивачем доведено належними та достатніми доказами факт заподіяння йому матеріальної шкоди діями відповідача, оскільки із висновку експертів вбачається що між недотриманням директором ТОВ «ДНВЗ «КАПІТАН » в особі ОСОБА_2 вимог статті 13 Закону України «Про охорону праці» та Р.ІІ, P.ІV «Правил пожежної безпеки в Україні», що призвело до виникнення пожежі у будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 є наявний причинно-наслідковий зв`язок.
Зазначеним рішенням суду стягнуто з ТОВ ДНВЗ «Капітан» на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 1803250 грн.
 
З пояснень представників відповідача  в суді апеляційної інстанції встановлено, що з 20 січня 2020 року ТОВ ДНВЗ «Капітан» звільнив обидва будинки та відносини оренди між сторонами припинились, за січень 2020 року відповідач орендну плату не сплачував.
Разом з тим, відповідно до п. 4.3 договору, розмір авансового платежу складає 20 000 грн.  та вноситься під час підписання договору. При належному і повному виконанні договору ці кошти є оплатою останнього місяця оренди майна.
Крім того,  матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем рахунків за січень та лютий 2020 року, про стягнення заборгованості по яких просить позивач, тоді як  умовами укладеного між сторонами договору ( пункт 4.4) визначено, що  обчислення строку для сплати рахунку  проводиться саме від дня отримання орендарем  такого рахунку. 
Так, у вказаному пункті договору зазначено, що в разі непередачі орендодавцем у встановлений цим пунктом строк рахунку, орендар не вважається таким, що  порушив умови цього договору щодо оплати  оренди та здійснює оплату за оренду  протягом трьох робочих днів з моменту отримання рахунку від орендодавця.
 
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що  відсутність відображення платежів у безготівковій формі у повному обсязі  відповідно до виставлених рахунків   у банківській виписці з рахунку позивача  не свідчить про наявність будь-якої заборгованості, оскільки із матеріалів справи достовірно встановлено, що частина коштів передавалась готівкою безпосередньо позивачу, а у разі наявності заборгованості - вона була відображена  у рахунку-фактурі за наступний місяць після того, як виникла заборгованість. Зазначене підтверджується як змістом листування з  електронної пошти позивача, так і змістом самих рахунків-фактур, а також перепискою у застосунку «Вайбер» між ОСОБА_3 та позивачем. 
 
Також слід зазначити, що матеріали справи не містять жодних доказів тих обставин, що позивачем були виставлені відповідачу до сплати рахунки, на які він посилається у позовній заяві та додає їх копії, зокрема,  за період з вересня 2018 року до лютого 2020 року, що сформовані ним лише по одному договору оренди ( як то рахунок-фактура № ДТ 23 від 01.09.2018 року на суму 22 190,00 грн.,  рахунок-фактура № ДТ 24 від 01.10.2018 року на суму 21 825,00 грн.,  рахунок-фактура № ДТ 25 від 01.11.2018 року на суму 23 200,00 грн.,  рахунок-фактура № ДТ 26 від 01.12.2018 року на суму 23 000,00 грн.,  рахунок-фактура № ДТ 27 від 03.01.2019 року на суму 22 500 грн.,- та інші), оскільки при дослідженні електронної переписки між сторонами встановлено, що саме такі рахунки не виставлялись позивачем, адже  починаючи з жовтня 2018 року щомісяця були сформовані три рахунки: два рахунки на суму, яка підлягала оподаткуванню, окремо за кожним договором оренди, та на решту суми - за двома договорами оренди, яка була відображена в одному рахунку-фактурі.
 
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_8 , не визнаючи факту сплати кошів у якості орендної плати від імені ТОВ ДНВЗ «Капітан» особисто ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з їх карткових рахунків,  пояснив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сплачували позивачу компенсацію вартості будівництва під дитячий садок і початкову школу.
Проте такі пояснення апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки жодних доказів наявності особистих договірних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як фізичними особами щодо компенсації вартості будівництва будинків, позивачем не надано, як і не зазначено обґрунтованих підстав для сплати такої компенсації. 
Крім того, такі пояснення  представника позивача суперечать змісту договору оренди, з якого вбачається, що будинок для дитячого садка був переданий в оренду для здійснення господарської діяльності, що не суперечить законодавству України та видам господарської діяльності орендаря ( навчання, виховання та догляд дітей дошкільного віку), тобто у стані, готовому для використання за призначенням.
При цьому пунктом 6.4 договору визначено, що вартість поліпшення будинку  та прибудинкових територій, що  будуть здійснюватися орендарем протягом дії цього договору, письмово погоджуються орендодавцем, про що укладається додаткова угода до договору у вигляді акту  погодження вартості поліпшень будинку та прибудинкової території.
Відповідно до ч. 2 ст. 762 ЦК України, плата за найм (оренду) майна може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за найм (оренду) майна встановлюється договором найму.
Зі змісту договору оренди вбачається, що сторонами було встановлено вартість оренди майна, проте сторони не встановили порядку та в якій саме формі, готівковій або в безготівковій мають, вони мають здійснювати  розрахунки за вказаним договором оренди. 
За викладених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача про те, що відповідач не був обмежений умовами договору у праві здійснювати оплату у будь-який законний спосіб : через  банківську платіжну систему, грошовий онлайн переказ, розрахунок готівкою.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 782 ЦК України, наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд.
Пунктом 15.4 договору оренди від 21.08.2016 року сторони визначили, що якщо орендар не вніс плату за оренду за поточний місяць до 15-го числа ( з дотриманням порядку, передбаченого п.4.4 цього договору), то орендодавець має право заблокувати використання майна орендарем до моменту погашення заборгованості. Договір може бути достроково припинений за ініціативою орендодавця в разі, коли орендар затримав плату за оренду на строк, більш ніж двадцять робочих днів.
Разом з тим, жодних доказів вчинення позивачем дій, визначених п. 15.4 договору, які були б зумовлені несплатою відповідачем орендної плати, позивачем до суду подано не було ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, що з урахуванням наданої переписки з електронної пошти  між позивачем та представниками відповідача  свідчить про відсутність у відповідача заборгованості з орендної плати за договором. 
 
Таким чином,  колегія суддів дійшла висновку, що будь-яка заборгованість за договором оренди від 21.08.2016 року у відповідача ТОВ ДНВЗ «Капітан» була відсутня, оскільки в рахунок орендної плати кошти сплачували директор закладу ОСОБА_2 та її сестра ОСОБА_3 .  Жодних доказів щодо наявності правових підстав для отримання коштів від ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як від фізичних осіб  на власний картковий рахунок у Приватбанку - позивачем не надано.
 
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постановах від  від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц,  від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19,  Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.
 Кожна із сторін судового спору самостійно визначає докази, які, на її думку, належним чином підтверджують або спростовують заявлені позовні вимоги. Суд з дотриманням вимог щодо всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів визначає певну сукупність доказів, з урахуванням їх вірогідності та взаємного зв`язку, які, за його внутрішнім переконанням, дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, що входять до предмета доказування. Сторона судового спору, яка не погоджується з доводами опонента, має їх спростовувати шляхом подання відповідних доказів, наведення аргументів, надання пояснень тощо.
 
Апеляційний суд, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку у їх сукупності, дійшов висновку, що відповідачем надані до суду належні, допустимі та достовірні докази, які у своїй сукупності підтверджують виконання ним своїх зобов`язань за договором  оренди  та сплату орендної плати за період з дня укладення договору від 21 серпня 2016 року по січень 2020 року, а тому  суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про  стягнення заборгованості з орендної плати,  пені, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, адже зазначені зобов`язання були виконані відповідачем у повному обсязі.
 
Відповідно до вимог ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги відповідача, оскільки суд першої інстанції, розглянувши справу за відсутності доказів належного повідомлення відповідача про дату, час і місце засідання суду, належним чином не з`ясував обставини, що мають значення для справи,  не надав належної оцінки доказам у їх сукупності, не вірно застосував норми матеріального права, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення позову ОСОБА_1 , тому рішення суду першої інстанції  підлягає скасуванню у повному обсязі,  з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.  
 
Частиною 13 ст. 141 ЦПК України встановлено, що якщо суд  апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача;  2) у разі відмови в позові - на позивача;  3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення  та  прийняття постанови про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , наявні підстави для стягнення з позивача ОСОБА_1 на користь ТОВ ДНВЗ «Капітан» судових витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 15 764 грн.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381-383 ЦПК України, суд   
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дошкільний навчально-виховний заклад «КАПІТАН», яка подана представником Козуліною Алісою Василівною, -  задовольнити.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01 серпня 2022 року - скасувати та прийняти постанову: 
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дошкільний навчальний заклад «КАПІТАН» про стягнення заборгованості за договором оренди земельної ділянки - залишити без задоволення.
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дошкільний навчальний заклад «КАПІТАН» витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги - 15 764 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст постанови складено 25 липня 2023 року.

    Суддя  - доповідач:                                                                   Ящук Т.І. 

                        Судді:                                                                      Немировська О.В.

                                                                                                         Рейнарт І.М.