ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/1790/23                        Головуючий суддя І інстанції Щепіхіна В. В.
Провадження № 22-ц/818/1007/23                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Заява про заміну сторони виконавчого провадження

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 липня 2023 року                                                                 м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого Яцини В.Б.,
суддів колегії Бурлака І.В., Маміна О.В., 
за участю секретаря судового засідання Зінченко М.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Харківського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2023 року в складі судді Щепіхіної В.В. у справі 638/1790/23 за заявою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Харківського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та заміни боржника у виконавчому написі,

В С Т А Н О В И В :
До Дзержинського районного суду м. Харкова у березні 2023 року надійшла заява Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Харківського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання та заміни боржника у виконавчому написі.
Вимоги заявник мотивував тим, що в 11.11.2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єрьоменко В. В. вчинено виконавчий напис на вимогу і на користь стягувача Відкритого акціонерного товариства "Державний банк України". Згідно з виконавчим написом нотаріусом пропонується звернути стягнення на трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 і яку він передав в іпотеку стягувачу за іпотечним договором №71. За рахунок коштів, отриманих від реалізації зазначеного майна, задовольнити вимоги стягувача в особі його філії – Харківського обласного управління Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» щодо стягнення: частини суми заборгованості за кредитом у розмірі 161 839,14 грн. за період з 01.08.2009 року по 11.11.2009 року; частини суми заборгованості за процентами у розмірі 257 369,86 грн. за період з 01.06.2009 року по 31.07.2009 року; плати за вчинення цього виконавчого напису у сумі 4706,88, усього на загальну суму 423 914,88 грн.
Виконавчий напис неодноразово пред`являвся до органів державної виконавчої служби з метою звернення стягнення на зазначену квартиру. Востаннє виконавчий напис був повернутий стягувачеві 22.10.2012 року на підставі п. 3 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер. 15.11.2013 року стягувачем подано до Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області претензію до спадкоємців померлого. Також, на протязі 2013-2019 стягувач вчиняв заходи для встановлення кола спадкоємців, для чого звертався з листами до Зміївської районної ради Харківської області, КП «Жилкомсервіс», міського голови Кернеса Г. А.
20.11.2020 Дзержинський районний суд м. Харкова відмовив у задоволенні позовної заяви ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Харківське обласне управління АТ «Ощадбанк», заінтересовані особи територіальна громада міста Харкова в особі Харківської міської ради, територіальна громада с. Таранівка Зміївського району Харківської області в особі Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області про визнання спадщини відумерлою. 22.06.2022 постановою Полтавського апеляційного суду задоволено апеляційну скаргу на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20.11.2020, рішення скасовано та прийнято нове рішення, відповідно до якого квартира АДРЕСА_1 , визнана відумерлою спадщиною та передана територіальній громаді м. Харкова в особі Харківської міської ради. Направлені Харківській міській раді листи щодо задоволення вимог стягувача, як кредитора померлого боржника, і сплати суми збитків (боргу померлого боржника) у розмірі 423 914,88 грн. залишені без відповіді і задоволення.
У зв`язку з вищенаведеним представник Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Харківського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на підставі ст.ст. 433, 446 ЦПК України просить суд задовольнити заяву, поновити пропущений строк для пред`явлення до примусового виконання виконавчого напису від 11.11.2009 та замінити боржника у виконавчому написі та територіальну громаду міста Харкова в особі Харківської міської ради.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2023 року у задоволенні заяви Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Харківського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та заміни боржника у виконавчому написі відмовлено.
В апеляційній скарзі АТ «Ощадбанк» посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

Скарга мотивована тим, що перешкодою у повторному зверненні з заявою про відкриття виконавчого провадження щодо виконання виконавчого напису, стала смерть боржника ОСОБА_1 . Річний термін для пред`явлення виконавчого напису до виконання, передбачений Законом України «Про виконавче провадження» в редакції закону №606-ХIV від 21.04.1999 року не був пропущений на день смерті боржника ОСОБА_1 , на що суд уваги не звернув у неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.
Вказує, що банк намагався встановити спадкоємців померлого боржника, систематично листуючись з різними суб`єктами, в результаті доведення їх відсутності саме за заявою банку спадщина була визнана відумерлою, проте суд першої інстанції цьому оцінки не надав, отже неповно з`ясував обставини , що мають значення для справи.
Вважає, що судом було здійснено неправильне тлумачення абз.2 ч.2 ст.433 ЦПК України, вказує, що ця норма визначає не тільки підсудність справ, а й саму процесуальну можливість розгляду заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа – виконавчого напису нотаріуса, як документа виданого іншими органами.
Вважає, що причини пропуску строку на продавлення виконавчого напису стягувачем були поважними, оскільки не залежали від волі стягувача, були об`єктивними, непереборними, пов`язаними з дійсно істотними перешкодами та труднощами своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами, процесуально можливими з огляду на положення абз.2 ч.2 ст.433 ЦПК України.
Зауважує, що дійсно ст.442 ЦПК України передбачена можливість заміни сторони виконавчого провадження і відсутня норма в ЦПК України щодо заміни сторони у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження. Вважає, що норма ст.442 ЦПК України може бути застосована за аналогією у випадку заміни боржника, як сторони у виконавчому написі нотаріуса, виконавче провадження за якими не відкрито. На обгрунтування вказав на аналогічні правові висновки, які бьули висловлені у постанові ВП ВС від 12 жовтня 2022 року у справі № 183/4196/21 (провадження № 14-36цс22).
У відзиві Харківська міська рада просить апеляційну скаргу на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.04.2023 залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення – без змін.
Вважає згадану ухвалу законною та обґрунтованою, прийнятою у відповідності до норм цивільного процесуального та матеріального права та не погоджується з доводами скарги, вважає їх необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні даної заяви вірно вирішив, що вимоги заявника про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого напису не підлягають задоволенню, належно з`ясував та надав оцінку про відсутність причин пропуску цього строку, відсутності належної їх поважності чи неповажності.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам ухвала суду не відповідає.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Відмовляючи у задоволенні заяви АТ «Ощадбанк» суд першої інстанції зазначив, що ЦПК України не передбачений порядок заміни стягувача у виконавчому написі нотаріуса до відкриття виконавчого провадження, з вимогами до боржника про стягнення суми боргу у судовому порядку заявник не звертався, докази існування відкритого виконавчого провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса відсутні.
Зазначено, що Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» могло звернутися повторно з заявою про відкриття виконавчого провадження протягом одного року з дня повернення виконавчого документу стягувачу, тобто з 12.10.2012 року.
Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, вимоги заявника про поновлення строку для пред`явлення виконавчого напису до виконання суд вважає такими, що задоволенню не підлягають
Проте погодитись з такими висновками суду не можна.
Згідно ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Тому, у даному випадку має застосовуватися чинний на день розгляду заяви Банку ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2016, № 30, ст.542) (далі – Закон № 1404-VIII) визначено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - зокрема, виконавчих написів нотаріусів.
Згідно з ч. 5 ст. 15 Закону № 1404-VIII у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Колегія суддів враховує, що згідно правових висновків, які були висловлені у постанові ВП ВС від 12 жовтня 2022 року у справі № 183/4196/21 (провадження № 14-36цс22) Велика Палата Верховного Суду відступила попередніх від висновків, викладених раніше у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 28 жовтня 2021 року у справі № 280/456/20 (провадження № К/9901/32676/20) та від 22 липня 2019 року у справі № 822/1659/18 (провадження № К/9901/63678/18), про те, що заява про заміну сторони виконавчого провадження, подана щодо виконавчого провадження, відкритого на виконання виконавчого напису нотаріуса, повинна розглядатись у порядку адміністративного судочинства. Тобто, такі заяви натепер мають розглядатися у порядку цивільного судочинства, а тому вищевказана заява Банку у даному випадку була розглянута компетентним судом.
З цих мотивів та відповідно до принципу правової визначеності, який є елементом принципу верховенства права, ст. 10 ЦПК України, колегія суддів також не бере до уваги правові висновки, які були до цього висловлені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 826/7941/17 (провадження № 11-1172апп18) про те, що судовий контроль за виконанням виконавчого напису нотаріуса покладено законодавством на адміністративні суди.  
Імперативними приписами частини п`ятої статті 442 ЦПК України встановлено, що положення цієї статті застосовуються також у разі виникнення потреби у заміні боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Виконавчий напис нотаріуса є різновидом виконавчого документа в розумінні статті 3 Закону № 1404-VIIІ, який є відмінним від виконавчого листа за формою, змістом, а також суб`єктом та процедурою видання, але за своїми суттєвими, основними правовими наслідками та значенням документу, обов`язкового для виконання, є аналогічними документами. Саме обов`язкове виконання цих документів та належність їх до одного переліку, визначеного у п.п. 1, 3 ч. 1 статті 3 Закону № 1404-VIIІ, а також однакова процедура їх звернення до примусового виконання, - свідчать про те, що за своїми істотними ознаками та правовими наслідками вони є виконавчими документами одного правого значення, а тому різний порядок їх вчинення та форма – у даному випадку мають формальний характер, а тому не мають негативно впливати на їх однаковий правовий режим примусового виконання, який визначений відповідними нормами Закону № 1404-VIIІ, і такий висновок відповідає принципу правової визначеності, який є елементом принципу верховенства права, ст. 10 ЦПК України. 
Тому, метою забезпечення виконання основного завдання цивільного судочинства, визначеного у ст. 2 ЦПК України, з урахуванням вказаної норми ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України, - колегія суддів застосовує у даному випадку за аналогією правовий порядок, передбачений частиною п`ятою статті 442 ЦПК України для заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження. 
Отже, питання заміни сторони виконавчого провадження з виконання виконавчого напису нотаріуса підлягає розгляду в судах цивільної юрисдикції з урахуванням положень частини другої статті 446 ЦПК України, тобто судом за місцем виконання відповідного рішення.
Згідно ч.ч. 1-3 ст. 443 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого іншими органами (посадовими особами), подається до суду за місцем виконання відповідного рішення.
Відповідно до ст. 90, ч. 2 ст. 91 ЗУ «Про нотаріат» стягнення за виконавчим написом провадиться в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження". Поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого напису здійснюється відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно з ч. 6 ст. 12 № 1404-VIII стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Суд першої інстанції вважав, що поновлення пропущеного строку судом для пред`явлення виконавчого документа до виконання процесуально можливо лише у разі звернення до суду з заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа, який був виданий судом першої інстанції, що розглянув справу (тобто для пред`явлення виконавчого листа).
Крім того, суд першої інстанції зауважив, що Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» могло звернутися повторно з заявою про відкриття виконавчого провадження протягом одного року з дня повернення виконавчого документу стягувачу, тобто з 12.10.2012 року.
Розглядаючи заяву Банку суд застосував норми Закону України "Про виконавче провадження" в редакції, чинній на час виникнення правовідносин, встановлених судом, тобто Закон України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 (в редакції від 15.08.2012 року), надалі Закон № 606-XIV.
Згідно п.п. 6-7 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень до Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (Відомості Верховної Ради (ВВР), 2016, № 30, ст.542) (далі – Закон № 1404-VIII) рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження. Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. 
Судом встановлено, що виконавчий напис № 352 від 11.11.2009, вчинений приватним нотаріусом ХМНО Єрьоменко В. В., перебував на примусовому виконанні в Дзержинському відділі державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції. 
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 17 Закону № 606-XIV підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону № 606-XIV виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 17 Закону. Перед тим, як прийняти виконавчий документ до виконання державний виконавець перевіряє його на вимоги ст. 18 Закону 606-XIV.
Копія виконавчого напису, яка міститься в матеріалах справи, дійсно відповідає всім вимогам виконавчого документу. 
З копії постанови про повернення виконавчого документу стягувачеві від 12.10.2012 року, вбачається, що виконавчий напис №352, виданий 11.11.2009, повернуто стягувачеві на підставі п. 3 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що стягувач ПАТ "Державний ощадний банк України" не заявив у 15-денний строк з дня отримання повідомлення про вирішення питання щодо залишення за собою непроданого майна, належного ОСОБА_1 , про своє бажання залишити за собою непродане майно: трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2 .
У подальшому, починаючи з 22.10.2012, виконавчий напис стягувачем до примусового виконання до органів державної виконавчої служби повторно не пред`являвся.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом. Згідно зі ст. 23 Закону № 606-XIV строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання (після завершення виконавчого провадження) перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.
Суд першої інстанції покликався на вказану норму ч. 1 ст. 22 Закону № 606-XIV  на підставі чого дійшов висновку, що Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» могло звернутися повторно з заявою про відкриття виконавчого провадження протягом одного року з дня повернення виконавчого документу стягувачу, тобто з 12.10.2012 року. 
При цьому суд не звернув уваги, що згідно п. 5 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень до Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом, а не Законом № 606-XIV.
Статтею 12 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі, зокрема : пред`явлення виконавчого документа до виконання.
З огляду на дату набрання чинності Закону № 1404-VIII, 05.10.2016, та з урахуваннм того, що виконавчий напис був повернутий стягувачеві без виконання, що згідно ч. 5 ст. 36 Закону № № 1404-VIII надає стягувачеві право на його повторне звернення до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, тобто трьох років, до 05.10.2019 включно, а не одного року, як помилково вважав суд першої інстанції.
При цьому 21.01.2013 іпотекодавець ОСОБА_1 помер, а 15.11.2013 стягувачем було подано до Зміївської державної контори Харківсвької області претензію до спадкоємців померлого. Також, на протязі 2013-2019 років стягувач вчиняв заходи для встановлення кола спадкоємців, для чого звертався з листами до Зміївської районної ради Харківської області, КП «Жилкомсервіс», міського голови Харкова (а.с. 9-24). 
Після визнання постановою Полтавського апеляційного суду від 22.06.2022 вищезазначеного іпотечного майна відумерлою спадщиною на підставі відповідної заяви Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі його Харківського управління, яка була подана до суду у березні 2019 року, стягувач звернувся до Харківської міської ради з листами від 31.10.2022 (вих.№118.20-06/754) та від 17.02.2023 (вих.№118.20-06/210), в яких зазначив свої вимоги щодо виконання зобов`язань, що перейшли за іпотечним договором №71 від 11.11.2008, укладеним з ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказані вимоги залишись без відповіді (а.с. 25-33).
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Всупереч вказаній нормі цивільного процесуального права, суд не звернув уваги, що у даному випадку після смерті боржника стягувач звернувся до його спадкоємців із відповідною заявою, та з огляду на відсутність спадкоємців стягувач у березні 2019 року для подальшого звернення стягнення звернувся до суду із заявою про визнання іпотечного майна відумерлою спадщиною. Отже, до визначення судом нового власника іпотечного майна, що перебувало поза компетенцією Банку, було неможливо реалізувати виконавчий напис нотаріуса. Банк для вирішення цього питання неодноразово звертався до Харківської міської ради, що свідчить про те, що існували істотні перешкоди для вчасного виконання виконавчого напису нотаріуса, а Банк не втратив інтересу до його примусового виконання, а тому вказані обставини є поважними причинами для поновлення строку для звернення виконавчого напису до примусового виконання, заяву Банку слід задовольнити.
Таким чином, оскільки оскаржене судове рішення не відповідає вказаним нормам матеріального і процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи, тому відповідно до п.п. 3, 4 Ч. 1 СТ. 376 ЦПК України колегія суддів скасовує оскаржене судове рішення та ухвалює нове про задоволення заяви стягувача.
Керуючись п. 2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 377, 381-384, 388, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Харківського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.
Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2023 року скасувати.
Заяву Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі Харківського обласного управління акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити.
Визнати поважною причину пропуску строку, який надається для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єрьоменко В.В. 11.11.2009 року за р. № 352 на Іпотечному договору № 71 від 11.11.2008р.
Замінити боржника у виконавчому написі, вчиненому приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Єрьоменко В.В. 11.11.2009 року за р. № 352 на Іпотечному договору № 71 від 11.11.2008р. на Територіальну громаду міста Харкова в особі Харківської міської ради (61003, м. Харків, Конституції майдан, 7 код ЄДРПОУ 04059243).
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 24 липня 2023 року.

Головуючий                                                         В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                         І.В. Бурлака.

                                                                       О.В. Маміна.