ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 705/1955/23                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Гудзенко В.Л.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  01 серпня 2023 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                              Файдюка В.В.
суддів:                                                  Епель О.В.
                                                            Мєзєнцева Є.І.

При секретарі                                        Шепель О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 червня 2023 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області про визнання постанови протиправною та її скасування, -
В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 червня 2023 року з позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (далі - відповідач), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення про притягнення до адміністративної відповідальності про накладення адміністративного стягнення у виді штрафу по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 статті 126 КУпАП.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у діях позивача відсутні подія і склад адміністративного правопорушення. Так, 05 квітня 2023 року ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 , перебуваючи на задньому пасажирському сидінні автомобіля Ford Mondeo, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався з Чернівецької області у напрямку міста Умань, в супроводі іншого автомобіля ВАЗ 21112, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .. Близько 22 год. їх автомобілі під`їхали до населеного пункту м.Гайсин Вінницької області, де автомобіль Ford Mondeo був зупинений працівниками поліції. Під час руху 05 квітня 2023 року за кермом автомобіля Ford Mondeo, д.н.з. НОМЕР_1 , постійно знаходився громадянин ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_1 дійсно станом на 05 квітня 2023 року був позбавлений права керування транспортними засобом строком на 1 рік, і тому не міг виконувати функції водія. Після виконання зупинки на вимогу працівників поліції водій транспортного засобу ОСОБА_2 повернувся до нього і попросив передати йому його куртку, яка знаходилась біля нього на задньому сидінні автомобіля, так як в момент зупинки на вулиці йшов сильний дощ, а водій ОСОБА_2 мав намір вийти з машини для спілкування з працівниками поліції. Проте працівник поліції, який підійшов до їхнього автомобіля, Козловський В.Г. , почав звинувачувати їх у тому, що вони одразу після зупинки помінялись місцями, саме він пересів з водійського сидіння на заднє сидіння, а водій ОСОБА_2 , з метою введення працівників поліції в оману, пересів з заднього сидіння автомобіля Ford Mondeo на місце водія. Позивач вказує, що не керував транспортним засобом, тому постанова винесена неправомірно, з порушенням вимог чинного законодавства України.
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 червня 2023 року даний позов залишено без задоволення.
Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що постанова серії БАД № 277553 від 05 квітня 2023 року винесена у відповідності до норм чинного законодавства, а зазначені позивачем доводи свідчать про намагання уникнути відповідальності за скоєне ним адміністративне правопорушення.
Не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення адміністративного позову в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд першої інстанції однобічно, упереджено, з обвинувальним ухилом, надав перевагу наявному на відеозапису твердженню працівника поліції, що складав протокол, про керування позивачем транспортним засобом. Проте, за твердженням апелянта, суд не врахував відстань між працівником поліції і автомобілем в момент зупинки, темну пору доби, оскільки зупинка була здійснена 05 квітня 2023 року у 22 годині вечора, наявність дощу, що об`єктивно перешкоджало працівнику поліції спостерігати дійсні обставини справи, внаслідок чого працівник поліції не побачив дійсні події що відбувались після зупинки автомобіля та «видав бажане за дійсне».
Відповідно до ч.1 статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Відповідно до норм статті 286 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня його проголошення.
Суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.
На виконання вимог зазначеної статті та враховуючи, що у матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, дану справу терміново призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 05 квітня 2023 року інспектором сектору реагування патрульної поліції Гайсинського районного управління поліції ГУНП у Вінницькій області лейтенантом поліції Козловським В.Г. відносно ОСОБА_1 було винесено постанову серії БАД № 277553 про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне порушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у виді штрафу в розмірі 20400 грн., за порушення п. 2.1 (а) ПДР України, відповідальність за що передбачена ч.4 ст. 126 КУпАП.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 05 квітня 2023 року здійснював рух на транспортному засобі Ford Mondeo д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому 21 грудня 2022 року Уманським міським судом він був позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
В оскаржуваній постанові зазначено, що ОСОБА_1 відмовився від її отримання і підписання.
Не погоджуючись із діями відповідача щодо прийняття вказаної постанови, вважаючи її протиправною, а свої права порушеними, позивач звернувся у суд із даним адміністративним позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції на підставі доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Згідно п. 8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до ч.1 статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. 
Відповідно до статті 14 Закон України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів.
До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин.
Учасники дорожнього руху зобов`язані, у тому числі, знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Згідно ч.4 статті 126 Кодексу про адміністративні правопорушення керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до абз.2 ч.2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, а водії військових транспортних засобів - на вимогу посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.
Відповідно до п. 1.1. Правил дорожнього руху ці Правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
В пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно п. 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п.п. а), б), г) п. 2.1 Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон); чинний страховий поліс про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відповідно до ч. 1 статті 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Частиною 2 статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, частини перша, друга і третя статті 122, стаття 126 .
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Процедуру оформлення поліцейськими підрозділів патрульної поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі - поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затверджена наказом МВС України від 07 листопада 2015 року № 1395.
У разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу (абз 1 п. 4 розділ 1 Інструкції).
Пункт 1 розділу ІІІ Інструкції визначає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Згідно п. 2 розділу ІІІ Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою, третьою і п`ятою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140, частинами шостою, сьомою статті 152-1 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.
Згідно ч. 2, 4 статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).
У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Отже, постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачене ч. 4 статті 126 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення без складання відповідного протоколу.
Відповідно до ч. 4 статті 285 КУпАП у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами по справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, що притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше.
За статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 248 КУпАП визначено, що розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і органом (посадовою особою), який розглядає справу, всіх громадян незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мови та інших обставин.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП). 
Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 КУпАП протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
Відповідно до ч.1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте з відповідністю висновків, викладених у ньому, обставинам справи. 
05 квітня 2023 року інспектором СРПП Гайсинського РУП ГУНП у Вінницькій області старшим лейтенантом поліції Козловським Віктором Григоровичем було зупинено автомобіль Ford Mondeo д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . На вимогу інспектора надати документи на автомобіль та водійське посвідчення, останній повідомив, що він не керував даним автомобілем. Водійське посвідчення на огляд інспектору надане не було.
При перевірці інспектором відомостей про ОСОБА_1 по ІПНП (інформаційний портал Національної поліції) було встановлено, що останній відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду справа 705/2627/22 від 10 листопада 2022 року (набуло законної сили 21 грудня 2022 року) позбавлений права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
У зв`язку з наведеним відносно ОСОБА_1 винесено постанову серії БАД №277553 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у вигляді штрафу в розмірі 20400 грн., за порушення п. 2.1а Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ч.4 ст. 126 КУпАП.
При цьому скаржник зазначає в позовній заяві та апеляційній скарзі, що він не керував автомобілем Ford Mondeo, д.н.з. НОМЕР_1 . Крім того, позивачем до позову долучено письмові пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Однак, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції в повній мірі було досліджено докази, наявні в матеріалах справи.
Так, з відеозапису нагрудної камери поліцейського вбачається, що він бачив, як позивач керував транспортним засобом, однак під час зупинки пересів на заднє сидіння. Під час складання протоколу ОСОБА_1 вказував свої дані, наполягав, що він не керував транспортним засобом. Надалі, як вбачається з відео, ОСОБА_1 вказував, що «просто хлопці попросили помогти». На запитання працівника поліції: «У іншого було посвідчення водія, чому він не сів за кермо», відповів: «він засинав». Також вказував, що документів, що посвідчують особу не взяв, оскільки не думав, що поїде з хлопцями, це вийшло випадково.
Тобто, з наведеного вбачається, що позивач на відео фактично визнає, що він керував транспортним засобом без посвідчення водія, однак для уникнення покарання і надалі продовжує це заперечувати.
Також слід зазначити, що з огляду на ч.1 статті 77 КАС України саме лише посилання апелянта на те, що 05 квітня 2023 року він не керував транспортним засобом Ford Mondeo, д.н.з. НОМЕР_1 , без його підтвердження будь-якими доказами судом до уваги не береться. Письмові пояснення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 суд не може визнати належними та допустимими доказами з огляду на їх вочевидь дружні відносини із позивачем. Зазначені особи, які наявні на відео з нагрудної камери поліцейського, під час складання протоколу не заперечували факту керування ОСОБА_1 автомобілем. 
Крім того, відповідно до ч.2 ст. 76 КАС України питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. 
Натомість, надані до суду відповідачем відеозаписи з нагрудної камери поліцейського суд визнає належними та допустимими доказами, оскільки згідно з приписами п.1 ч.1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою виявлення та фіксування правопорушення. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем правомірно встановлено керування позивачем транспортним засобом Ford Mondeo, д.н.з. НОМЕР_1 , за умови позбавлення його права керування транспортними засобами строком на 1 рік за рішенням суду.
Доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права, а відтак не є підставою для скасування рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 червня 2023 року.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України ктику, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, обставини справи встановлено повно та досліджено всебічно.
Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 272, 286, 308, 315, 316, 321 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 червня 2023 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.
Повний текст рішення виготовлено 01 серпня 2023 року.
Головуючий суддя:                                                                      В.В. Файдюк
                     
                     Судді:                                                                       О.В. Епель
                                                                                                    
                                                                                                    Є.І. Мєзєнцев