ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року		Справа № 460/51088/22 пров. № А/857/6031/23	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
судді-доповідача – Качмара В.Я.,
суддів – Большакової О.О., Затолочного В.С.,
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до  Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області   про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року (суддя Друзенко Н.В., м.Рівне, повний текст складено 27 лютого 2023 року),
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі – ГУПФ) в якому просив:
визнати бездіяльність ГУПФ щодо не повідомлення позивача своєчасно і письмово про підстави припинення виплат, доплат до пенсії та компенсацій визначених Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон № 796-XII);
зобов`язати ГУПФ належним чином (письмово) та невідкладно повідомити позивача про підстави припинення виплат, доплат до пенсії та компенсацій визначених Законом № 796-XII;
визнати бездіяльність відповідача щодо не надання пенсійної справи на ознайомлення та інформації з неї, а саме копій рішень про призначення, перерахунок пенсії, припинення доплат до пенсії та надання компенсацій;
зобов`язати ГУПФ надати пенсійну справу на ознайомлення та інформацію з неї, а саме копій рішень про призначення та перерахунок пенсії, припинення доплат до пенсії на надання компенсацій;
визнати бездіяльність відповідача щодо ненадання інформації і підтверджуючих документів про нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 , доплат до пенсії та компенсацій у відповідності до Закону № 796-XII, як непрацюючому пенсіонеру, інваліду ІІІ групи, потерпілому категорії 1, із розбивкою помісячно та порічно за період з 01.01.2015 по час звернення до суду;
зобов`язати ГУПФ виплатити позивачу доплату до пенсії та компенсації у відповідності до Закону № 796-XII, як непрацюючому пенсіонеру, інваліду ІІ групи, потерпілому категорії 1, за місяці, в які така не була проведена/припинена по час звернення до суду;
встановити судовий контроль за виконанням рішення суду  - подати у строк тридцяти днів з дати набрання чинності рішенням суду звіт про виконання судового рішення.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ГУПФ щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 з 19.06.2022 доплати до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-XII. Зобов`язано ГУПФ здійснити з 19.06.2022 нарахування та виплату ОСОБА_1 доплати до пенсії, як непрацюючому пенсіонеру, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-XII, що дорівнює двом мінімальним заробітним платам (згідно із законом про Державний бюджет України на відповідний рік та з урахуванням змін розміру мінімальної заробітної плати протягом відповідного року), до зміни законодавства або зміни правового статусу позивача. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із ухваленим рішенням, в частині відмовлених позовних вимог, його оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення суду, та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
В апеляційній скарзі вказує, що в Головного управління відсутні правові підстави для визначення розмірів посадового окладу, окладу за військовими (спеціальними) званнями шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2021 на відповідний тарифний коефіцієнт. Зазначає, що станом на сьогодні при розрахунку грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу, як розрахункова величина застосовується саме прожитковий мінімум станом на 01.01.2018, а тому розмір грошового забезпечення не змінився. 
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
У відповідності до частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства (далі – КАС), суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження, так як апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, що ухвалене в порядку письмового провадження (без повідомлення сторін) за наявними у справі матеріалами.
Переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав. 
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на доплату до пенсії, як непрацюючий пенсіонер, який проживає на території радіоактивного забруднення, у розмірі, визначеному статтею 39 Закону № 796-XII. 
В частині відмовлених позовних вимог, цей суд визнав такі безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підтверджують порушення права позивача на отримання інформації про порядок здійснення пенсійних виплат та їх отримання.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в ГУПФ та отримує пенсію по інвалідності, є інвалідом ІІІ групи, з 17.09.2012 захворювання, пов`язаного з наслідками Чорнобильської катастрофи, є потерпілим від Чорнобильської катастрофи (1 категорії).
Вказані обставини сторонами не заперечуються.
Постановою Рокитнівського районного суду Рівненської області від 9 жовтня 2014 року у справі №571/1276/14-а позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано дії Управління Пенсійного фонду України в Рокитнівському районі Рівненської області (далі – УПФ) щодо не нарахування та невиплати позивачу щомісячної доплати до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, та пенсії по інвалідності у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, передбачених статтями 39, 50, пунктом 4 статті 54 Закону № 796-XII за період з 07 лютого 2014 року по 2 серпня 2014 року, протиправними. Зобов`язано УПФ провести нарахування та виплату позивачу щомісячної доплати до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком та пенсії по інвалідності у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, передбачених статтями 39, 50, пунктом 4 статті 54 Закону № 796-XII, виходячи із розрахунку мінімальної заробітної плати та пенсії за віком, визначених Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та з урахуванням виплачених сум, починаючи з 07 лютого 2014 року по 02 серпня 2014 року. Визнано дії Управління соціального захисту населення Рокитнівської районної державної адміністрації Рівненської області (далі – УСЗН) щодо не нарахування та невиплати позивачу щомісячної грошової допомоги, в розмірі 40 процентів від мінімальної заробітної плати та щорічної допомоги на оздоровлення у вигляді 4 мінімальні заробітні плати відповідно до статтями 37, 48 Закону № 796-XII за період з 7 лютого 2014 року по 02 серпня 2014 року, протиправними. Зобов`язано УСЗН провести нарахування та виплату позивачу щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в розмірі 40 процентів від мінімальної заробітної плати та щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік у розмірі 4 мінімальні заробітні плати, відповідно до статями 37, 48 Закону № 796-XII виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та з урахуванням виплачених сум, починаючи з 07 лютого 2014 року по 02 серпня 2014 року. Зобов`язано УПФ виконати постанову негайно у межах суми платежу за один місяць. Зобов`язано УПФ подати звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дня набрання постановою законної сили. В іншій частині позовних вимог, відмовлено (https://reestr.court.gov.ua/Review/40859118).
Разом з тим, ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2015 року було скасовано ухвалу Рокитнівського районного суду Рівненської області від 9 жовтня 2014 року по справі № 571/1276/14-а  про залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_1 до УПФ, УСЗН про визнання рішень, дій та бездіяльності незаконними та протиправними, зобов`язання вчинити певні дії за період з 1 січня 2014 року по 6 лютого 2014 року і справу № 571/1276/14-а  в частині позовних вимог за період з 01.01.2014 по 06.02.2014 направлено для продовження розгляду Рокитнівському районному суду Рівненської області  (https://reestr.court.gov.ua/Review/54599846).
Постановою Рокитнівського районного суду Рівненської області від 16 березня 2016 року у справі №571/1276/14-а позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано дії УПФ щодо не нарахування та невиплати позивачу щомісячної доплати до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, та пенсії по інвалідності у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, передбачених статями 39, 50, пунктом 4 статті 54 Закону № 796-XII за період з 1 лютого 2014 року по 6 лютого 2014 року, протиправними. Зобов`язано УПФ провести нарахування та виплату позивачу щомісячної доплати до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком та пенсії по інвалідності у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, передбачених статтями 39, 50, пунктом 4 статті 54 Закону № 796-XII, виходячи із розрахунку мінімальної заробітної плати та пенсії за віком, визначених Законом України « Про Державний бюджет України на 2014 рік» та з урахуванням виплачених сум, починаючи з 01 лютого 2014 року по 06 лютого 2014 року. Визнано дії УСЗН щодо не нарахування та невиплати позивачу щомісячної грошової допомоги, в розмірі 40 процентів від мінімальної заробітної плати та щорічної допомоги на оздоровлення у вигляді 4 мінімальні заробітні плати відповідно до статтями 37, 48 Закону № 796-XII за період з 1 січня 2014 року по 6 лютого 2014 року, протиправними. Зобов`язано УСЗН провести нарахування та виплату позивачу - щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства в розмірі 40 процентів від мінімальної заробітної плати та щорічної допомоги на оздоровлення за 2014 рік у розмірі 4 мінімальні заробітні плати, відповідно до статті 37, 48 Закону № 796-XII виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України « Про Державний бюджет України на 2014 рік» та з урахуванням виплачених сум, починаючи з 01 січня 2014 року по 06 лютого 2014 року (https://reestr.court.gov.ua/Review/56528017).
Таким чином, судовими рішеннями, які набрали законної сили, було зобов`язано орган ПФУ нарахувати та виплатити позивачу щомісячну доплату до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат, додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком та пенсію по інвалідності у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, передбачених статтями 39, 50, пунктом 4 статті 54 Закону № 796-XII, виходячи із розрахунку мінімальної заробітної плати та пенсії за віком, визначених Законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та з урахуванням виплачених сум, починаючи з  01 лютого 2014 року по 02 серпня 2014 року.
Відповідачем на виконання судових рішень було здійснено перерахунок пенсії позивача з врахуванням щомісячної доплати до пенсії, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, та пенсії по інвалідності відповідно до статей 39, 50, 54 Закону № 796-XII за вказані періоди, що підтверджено розпорядженням від 27.01.2016 №124025 (за період з 07.02.2014 по 02.08.2014), та розпорядженням від 23.08.2016 №124025 (за період з 01.02.2014 по 06.02.2014), наявними в матеріалах пенсійної справи.
Відповідні нарахування, здійснені на виконання судових рішень, були виплачені позивачу у квітні 2019 року, що підтверджено довідкою про доходи позивача (а.с.15).
Право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право відповідно до частини другої статті 46 Конституції України гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел, і забезпечується частиною другою статті 22 Конституції України, відповідно до якої конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. Конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV,  пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за /днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Приписами статті 47 Закону №1058-IV визначено, що пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Закон №1058-IV або інший закон з питань пенсійного забезпечення не передбачає будь-яких підстав зупинення або не поновлення виплати вже призначеної пенсії, є тільки підстави припинення виплати пенсії, які визначені статтею 49 цього Закону.
Згідно з статтею 49 Закону №1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; у разі смерті пенсіонера; у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; в інших випадках, передбачених законом.
Жоден з вищезазначених випадків щодо позивача ГУПФ не було застосовано.
В свою чергу, щомісячну доплату до пенсії в розмірі двох мінімальних заробітних плат, додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком та пенсію по інвалідності у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, передбачених статтями 39, 50, пунктом 4 статті 54 Закону 796-XII було визначено судовими рішеннями за певний період, зокрема з 01.02.2014 по 02.08.2014.
Тобто, орган ПФУ не припиняв виплати позивачу пенсії чи доплат до пенсії, передбачені Законом 796-XII. 
Таким чином, позовні вимоги про визнання бездіяльності відповідача щодо неповідомлення про припинення виплат доплат до пенсії та компенсацій, визначених Законом №796-XII та зобов`язання повідомити про припинення таких виплат до задоволення не підлягають, як необґрунтовані та безпідставні.
Щодо позовних вимог про визнання бездіяльності відповідача щодо ненадання пенсійної справи на ознайомлення та інформації з неї, а саме копій рішень про призначення, перерахунок пенсії, припинення доплат до пенсії та надання компенсацій; зобов`язання відповідача надати пенсійну справу на ознайомлення та інформацію з неї, а саме копій рішень про призначення та перерахунок пенсії, припинення доплат до пенсії та надання компенсацій; визнання бездіяльність відповідача щодо ненадання інформації і підтверджуючих документів про нарахування та виплату пенсії, доплат до пенсії та компенсацій, у відповідності до Закону №796-XII, як непрацюючому пенсіонеру, інваліду III групи, потерпілому категорії 1, органами пенсійного фонду з 1 січня 2015 по час звернення до суду, із розбивкою помісячно та порічно за період з 1 січня 2015 року по час звернення до суду; зобов`язання відповідача надати інформацію і підтверджуючі документи про нарахування та виплату мені пенсії, доплат до пенсії та компенсацій, у відповідності до Закону 796-XII, як непрацюючому пенсіонеру, інваліду III групи, потерпілому категорії 1, із розбивкою помісячно та порічно за період з 1 січня 2015 року по час звернення до суду, то слід звернути увагу на наступне.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про інформацію» (далі – Закон №2657-XII) інформація – це будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.
Згідно зі статтею 3 Закону №2657-XII основними напрямами державної інформаційної політики є: забезпечення доступу кожного до інформації; забезпечення рівних можливостей щодо створення, збирання, одержання, зберігання, використання, поширення, охорони, захисту інформації.
Відповідно до статті 4 Закону №2657-XII суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи, юридичні особи, об`єднання громадян, суб`єкти владних повноважень.
Статтею 5 Закону №2657-XII передбачено, що кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.
Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Відповідно до статті 6 Закону №2657-XII право на інформацію забезпечується: створенням механізму реалізації права на інформацію; створенням можливостей для вільного доступу до статистичних даних, архівних, бібліотечних і музейних фондів, інших інформаційних банків, баз даних, інформаційних ресурсів; обов`язком суб`єктів владних повноважень інформувати громадськість та засоби масової інформації про свою діяльність і прийняті рішення; обов`язком суб`єктів владних повноважень визначити спеціальні підрозділи або відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації; здійсненням державного і громадського контролю за додержанням законодавства про інформацію; встановленням відповідальності за порушення законодавства про інформацію.
Право на інформацію може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.
Згідно зі статтею 20 Закону №2657-XII за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом.
Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.
Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» (далі – Закон №393/96-ВР) передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Згідно з частиною першою статті 15 Закону №393/96-ВР, органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» (далі – Закон №2939-VI) публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.
Доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію (пункт 2 частини першої статті 5 Закону №2939-VI).
Приписами статті 12 Закону №2939-VI встановлено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
Статтею 19 Закону №2939-VI передбачено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.
Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.
Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.
Письмовий запит подається в довільній формі.
Матеріалами справи підтверджено та не спростовано позивачем-апелянтом те, що він будь-яким чином, шляхом подання до відповідача запиту на публічну інформацію в порядку Закону №2939-VI, заяви в порядку Закону №393/96-ВР про отримання інформації з пенсійної справи, копій рішень про призначення та перерахунок пенсії, припинення доплат до пенсії та надання компенсацій, інформації і підтверджуючих документів про нарахування та виплату пенсії, доплат до пенсії та компенсацій, у відповідності до Закону №796-XII, до ГУПФ про надання необхідної інформації (тієї, що викладена в позовних вимогах) не звертався.
Згідно із пунктом 4.8 розділу ІV «Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», який затверджено постановою правління ПФУ від 25.11.2005 №22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846; далі - Порядок) заява, відомості з відповідних інформаційних систем, скановані копії документів, на підставі яких призначено (перераховано) пенсію та проводиться її виплата; інша інформація, з урахуванням якої визначаються розмір призначеної пенсії та розмір пенсії до виплати, обробляються в складі електронної пенсійної справи, що формується та ведеться відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та «Про захист персональних даних». Електронна пенсійна справа зберігається на базі централізованих інформаційних технологій.
Документи, що надійшли у паперовій формі, обробляються, реєструються та зберігаються в органі, що призначає пенсію, за правилами, встановленими постановою Кабінету Міністрів України від 17.01.2018 №55 «Деякі питання документування управлінської діяльності».
У разі звернення пенсіонера видається виписка з розпорядження про призначення (перерахунок) пенсії з інформацією про періоди страхового стажу та заробітної плати (доходу), яка врахована при розрахунку пенсії. (пункт 4.9 розділу ІV Порядку).
При цьому пенсіонер може ознайомитись із матеріалами пенсійної справи на прийомі в управлінні Пенсійного фонду України, в якому зберігається його пенсійна справа.
Крім того, надана можливість ознайомитись із документами пенсійної справи у режимі онлайн на сайті Пенсійного фонду України. 
Також органами Пенсійного фонду України пенсіонерам видається «Пам`ятка пенсіонеру», де надаються роз`яснення прав громадян на одержання інформації про своє пенсійне забезпечення, зокрема зазначається, громадяни мають право:
- знайомитись у приміщеннях органів Фонду з матеріалами своєї пенсійної справи, особового рахунку, з інформацією про себе, яка занесена, до електронної бази даних органів Фонду;
- вимагати надання завірених в установленому порядку копій документів, що знаходяться у пенсійній справі; вимагати надання копій розпоряджень про призначення перерахунку пенсії;
- знайомитись в органах Фонду з нормативно-правовими актами, на підставі яких призначено пенсію, робити з них виписки та копії;
- одержувати будь-яку іншу інформацію про своє пенсійне забезпечення, яка знаходиться у володінні органів Фонду.
Водночас, в матеріалах справи відсутні будь-які звернення, заяви, скарги чи запити ОСОБА_1 до відповідача про надання інформації про належні йому виплати.
Крім того, позивачем долучено до матеріалів справи довідки, видані пенсіонеру ОСОБА_1 . ГУПФ про отримані доходи з січня 2016 року по грудень 2022 року (а.с.14-17), що спростовують твердження позивача про ненадання відповідачем будь-яких підтверджуючих документів про нарахування та виплату йому пенсії.
Частиною першою статті 5 КАС визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: […] визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; […].
Згідно з частиною другою статті 5 КАС захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.
Верховний Суд України у постанові від 24 листопада 2015 року по справі №П/800/259/15 (21-3538а15) зазначив, що сама по собі бездіяльність - це триваюча пасивна поведінка суб`єкта, яка виражається у формі невчинення дії (дій), яку він зобов`язаний був і міг вчинити. 
Бездіяльності відповідача у даних спірних правовідносинах, зокрема щодо ненадання пенсійної справи на ознайомлення та інформації з неї, ненадання інформації і підтверджуючих документів про нарахування та виплату пенсії, доплат до пенсії, мали передувати дії (активна поведінка) позивача щодо ініціювання свого наміру отримати таку інформацію. 
Тобто, позивач мав би подати заяву, запит, звернутися певним визначеним законодавством способом до суб`єкта владних повноважень. Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази таких дій ОСОБА_1 .
Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: «Права і свободи людини і громадянина захищаються судом» (ст. 55 Конституції України).
Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.
Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.
Зважаючи на те, що позивач/чи його представник, у встановленому законом порядку не зверталися до ГУПФ із проханнями про надання інформації щодо здійснення призначення, виплати чи припинення пенсії позивача і відповідних доплат до неї, підстав для визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання тієї чи іншої інформації та зобов`язання вчинити відповідні дії, немає. 
Щодо нарахування додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, та пенсії по інвалідності, передбачених статтями 50 та 54 Закону 796-XII, то необхідно звернути увагу на наступне.
Відповідно до статті 49 Закону 796-XII  пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Статтею 50 Закону № 796-ХІІ, в редакції, що діяла до 1 січня 2015 року, було передбачено, що особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірах:
- інвалідам I групи - 100 процентів мінімальної пенсії за віком;
- інвалідам II групи - 75 процентів мінімальної пенсії за віком;
- інвалідам III групи, дітям-інвалідам, а також хворим внаслідок Чорнобильської катастрофи на променеву хворобу - 50 процентів мінімальної пенсії за віком.
За правилами статті 54 Закону України №796-XII (у редакції, чинній до 01.01.2015) пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання пов`язаного з аварією на Чорнобильській АЕС можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно з законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу в зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.
Обчислення і призначення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи із заробітку за межами зони відчуження провадиться на загальних підставах відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».
В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком.
Порядок обчислення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України.
01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин» від 28.12.2014 (далі - Закон № 79-VІІІ), пунктом 63 якого розділ VI «Прикінцеві та перехідні положення» Бюджетного кодексу України (далі – БК) доповнений пунктом 26, яким установлено, що норми і положення статей 20, 21, 22, 23, 30, 31, 37, 39, 48, 50, 51, 52 та 54 Закону № 796-ХІІ застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Вказані вище положення Закону №79-VІІІ щодо статті 50 Закону 796-ХІІ не були визнанні неконституційними.
Таким чином, 01.01.2015 Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення розміру і порядку виплати пільг, компенсацій і гарантій, установлених Законом № 796-ХІІ.
Згідно з бюджетними призначеннями Кабінет Міністрів України встановлює розмір окремих видів компенсацій і допомог,  зокрема постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Постанова №1210) був затверджений порядок обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Таким чином, із набуттям чинності Закону №79-VІІІ, Кабінету Міністрів України були надані повноваження щодо визначення розміру виплат передбачених, зокрема, статтею 50 Закону № 796-ХІІ.
Враховуючи вищевикладене, виплачуючи позивачу з 01.01.2015 щомісячну додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, передбачену статтею 50 Закону №796-ХІІ, у порядку та розмірах, встановлених Порядком №1210, відповідач діяв правомірно та, відповідно, жодним чином не порушив законні права та інтереси позивача щодо належного соціального забезпечення у старості.
Аналогічна правова позиція щодо визначення розмірів пенсійних виплат, передбачених статтями 50, 54 Закону № 796-ХІІ, з 1 січня 2016 року висловлена Верховним Судом в постановах від 21 лютого 2018 року по справі № 619/2262/17, 19 червня 2018 року по справі № 344/14522/17, 6 листопада 2018 року по справі № 303/6762/16-а.
Таким чином, суд дійшов висновку, що вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, в розмірі 50 процентів мінімальної пенсії за віком, починаючи з 01.01.2015, є безпідставними, спростовуються наведеними вище положеннями чинного законодавства, а тому в їх задоволенні належить відмовити.
07 квітня 2021 року Конституційний Суд України за результатами розгляду справи №3-333/2018(4498/18) ухвалив рішення №1-р(ІІ)/2021, яким визнав такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину третю статті 54 Закону №796-ХІІ у редакції Закону №76-VIII щодо уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсії за інвалідністю, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи.
У Рішенні зазначено, що наведена правова норма втрачає чинність через 3 місяці з дня його ухвалення, а Верховна Рада України протягом цього часу має привести нормативне регулювання у відповідність із Конституцією України та цим рішенням.
У разі не приведення нормативного регулювання у відповідність із Конституцією України та цим Рішенням через три місяці з дня його ухвалення застосуванню підлягатиме частина четверта статті 54 Закону України №796-XII у редакції Закону України «Про внесення змін і доповнень до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі - Закон №230/96-ВР):
«В усіх випадках розміри пенсій для інвалідів, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності - 10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям-інвалідам - 3 мінімальних пенсій за віком».
На виконання рішення Конституційного Суду України 29 червня 2021 року Верховна Рада України прийняла Закон «Про внесення змін до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щодо підвищення рівня пенсійного забезпечення окремих категорій осіб» (далі - Закон №1584-ІХ).
Пунктом 2 розділу І цього Закону частину 3 статті 54 Закону №796-ХІІ викладено у новій редакції такого змісту: 
«В усіх випадках розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими: для I групи інвалідності - 6000 гривень; для II групи інвалідності - 4800 гривень; для III групи інвалідності - 3700 гривень; для дітей з інвалідністю - 3700 гривень».
Також зазначену правову норму доповнено частинами 4 та 5, а саме: «Розміри пенсії, передбачені частиною третьою цієї статті, починаючи з 2022 року щороку з 1 березня індексуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з урахуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців 2 і 3 частини 2 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Порядок призначення пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначається Кабінетом Міністрів України».
Згідно пункту 1 розділу ІІ Закону №1584-ІХ він набирає чинності з 01.01.2022, крім пункту 2 розділу І цього Закону та пункту 2 цього розділу, які набирають чинності з 01.07.2021.
З огляду на вказане, суд зазначає, що положення частини третьої статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР застосуванню не підлягають.
Верховна Рада України протягом трьох місяців з дня ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 07.04.2021 № 1-р(II)/2021 привела нормативне регулювання, установлене статтею 54 Закону №796-XII у відповідність із Конституцією України та Рішенням Конституційного Суду України від 07.01.2021.
Відповідач перерахував основний розмір пенсії позивача у відповідності до законодавства (з 01.07.2021 пенсія становить 3870,82 грн).
Тому позовні вимоги щодо зобов`язання здійснити нарахування та виплату державної пенсії позивачу, як особі з інвалідністю ІІІ групи, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, в іншому розмірі, ніж нараховано позивачу, є безпідставними, спростовуються наведеними вище положеннями чинного законодавства, а тому у їх задоволенні належно відмовлено.
Таким чином, висновок суду попередньої інстанції про наявність підстав для відмови у задоволені перелічених вище позовних вимог ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального та дотриманні норм процесуального права, а тому оскаржуване рішення суду є законними та обґрунтованими і скасуванню не підлягає.
Натомість доводи апеляційної скарги не містять належного обґрунтування в чому полягає неповнота витребуваної та досліджуваної судом пенсійної справи ОСОБА_1 , №124025 в розрізі із нормами законодавства, що викладені вище.
Вся суть апеляційної скарги, представника позивача ОСОБА_2 , зводиться до того, що розгляд справи здійснювався без виклику сторін, судом не вжито належних засобі доказування, не витребувано інформацію про здійснення помісячної та порічної виплати, доплат, компенсацій до пенсії, неналежним чином досліджено матеріали пенсійної справи.
В розрізі викладеного апеляційний суд вважає за необхідне вказати те, що нормами статей 12, 262, 263 КАС суду не заборонено здійснювати розгляд справи вказаної категорії в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи навіть за наявності клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Щодо клопотання про вжиття засобів доказування у вигляді витребування доказів: інформації про нарахування (помісячно та порічно) пенсійних та компенсаційних виплат відповідно до Закону №796-XII за період з 01.01.2015 по час звернення до суду, то слід вказати, що зазначене суд першої інстанції реалізував шляхом витребуванням матеріалів пенсійної справи з якої можна встановити, як і в яких розмірах здійснювались відповідні виплати. 
Щодо дослідження пенсійної справи, то апелянтом в апеляційній скарзі не наведено належного обґрунтування в чому полягає неналежне дослідження судом матеріалів пенсійної справи, які обставини суд не встановив чи встановив не правильно/неповно. Маючи фотокопії матеріалів пенсійної справи представник позивача не навів в чому полягає неповнота досліджуваного судом доказу.
Наведені вище висновки суду першої інстанції є повними та вичерпними, а відповідні доводи апелянта - надумані, свідчать про переоцінку ним фактичних обставин справи в свою користь, довільне, невиправдано спрощене і неправильне трактування наведених вимог законодавства.
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку. 
Керуючись статтями 308, 311, 315-316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 27 лютого 2023 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. С. Затолочний