УХВАЛА

07 серпня 2023 року 
м. Київ

справа № 140/318/21
адміністративне провадження № К/990/26162/23 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Данилевич Н.А., перевіривши касаційну скаргу  Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі 140/318/21 за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,
ВСТАНОВИВ:
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання протиправним та скасування висновку, затвердженого наказом від 07 грудня 2020 року №2874/К «Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у 2020 році», у частині застосування до начальника Любомльського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) ОСОБА_1 негативної оцінки та наказу від 10 грудня 2020 року №2895/К «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлення на посаді начальника Любомльського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2021 року, у задоволенні позову було відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 січня 2023 року рішення Волинського окружного адміністративного суду від 13 квітня 2021 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 29 липня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано висновок, затверджений наказом ЗМУ МЮ від 07 грудня 2020 року №2874/К «Про затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у 2020 році», у частині застосування до начальника Любомльського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) ОСОБА_1 негативної оцінки.
Визнано протиправним та скасовано наказ ЗМУ МЮ від 10 грудня 2020 року №2895/К «Про звільнення ОСОБА_1 ».
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Любомльського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).
У частині позовних вимог про стягнення із ЗМУ МЮ на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу справу направлено на новий судовий розгляд до Волинського окружного адміністративного суду.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2023 року, позов було задоволено.
Стягнено із ЗМУ МЮ на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 347 499,58 грн з відрахуванням податків і зборів. Рішення у частині стягнення із ЗМУ МЮ на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць у сумі 13564,15 грн з відрахуванням податків і зборів звернено до негайного виконання.
25 липня 2023 року касаційна скарга надійшла до Верховного Суду, як суду касаційної інстанції в адміністративних справах відповідно до статті 327 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до частини першої  статті 328 КАС України  учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої  статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою    статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.  
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Оскаржуючи судові рішення, відповідач покликається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України. 
Скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 12 серпня 2020 року у справі №2140/1510/18, щодо застосування частини другої статті 235 КЗпП України.
У цьому контексті Суд наголошує, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, у якій викладено висновок про застосування норми права. Обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
Обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, а так само оцінка судами їх сукупності, не можуть вважатися подібністю правовідносин.
Відповідач, пославшись на постанову 12 серпня 2020 року у справі №2140/1510/18, обмежився лише її вибірковим цитуванням без обґрунтування  подібності правовідносин до справи, що розглядається. 
Суд зауважує, що предметом спору у цій справі є визнанням протиправним та скасування висновку щодо оцінювання, наказу про звільнення, поновлення на посаді начальника Любомльського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Натомість у справі №2140/1510/18 предмет спору стосувався стягнення середнього заробітку за час затримки виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року у справі № 821/858/16 в частині поновлення позивача на посаді начальника Головного територіального управління юстиції у Херсонській області за період з 23 листопада 2016 року по 31 липня 2018 року в сумі 183957,76 грн.
Наведене свідчить, що підстави, предмет позову й фактичні обставин справи №2140/1510/18 є відмінними від тих, що маємо у цій справі, відтак правовідносини не є подібними. 
В касаційній скарзі відповідач також вказує, що судами попередніх інстанцій не були враховані висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 09 червня 2022 року у справі №380/7511/20 та від 17 серпня 2020 року у справі №140/4837/20, проте скаржник не зазначає ані норму (норм) права, яка (які) застосована судами попередніх інстанцій неправильно, ані висновків Верховного Суду щодо застосування цієї норми (норм) права, які, з обов`язком урахуванням критеріїв подібності правовідносин та їх доведенням, можуть бути застосовані до цієї справи, а також не обґрунтовану в чому помилка судів попередніх інстанцій при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
Отже, Верховний Суд відхиляє посилання скаржника на пункт 1 частину четверту статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження судових рішень у цій справі. 
Фактично доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з судовими рішеннями попередніх інстанцій щодо визначення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені статтею 341 КАС України.
Отже, скаржником не викладено передбачені статтею 328 КАС України умови, за яких оскаржувані судові рішення можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України, тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 31 березня 2023 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2023 року у справі 140/318/21 за позовом ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про стягнення заробітку за час вимушеного прогулу - повернути особі, яка її подала.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не може бути оскаржена.

Суддя	Н.А. Данилевич