ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 вересня 2023 р.	Справа № 592/8046/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Калиновського В.А. ,
за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.08.2023 року, головуючий суддя І інстанції: Князєв В.Б., м. Суми, повний текст складено 01.08.23 року у справі № 592/8046/23
за позовом        ОСОБА_1  
до       Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції               
про скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся з позовом до Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову інспектора Управління патрульної поліції в Сумській області Бранця Владислава Володимировича серії ЕАС № 7083752 від 31.05.2023, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн, а справу закрити;
- стягнути з Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 витрати в розмірі 536,80 грн. на сплату судового збору та витрати у розмірі 1000 грн. на професійну справничу допомогу.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.08.2023 у справі № 592/8046/23 позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову інспектора Управління патрульної поліції в Сумській області Бранець Владислава Володимировича серії ЕАС № 7083752 від 31.05.2023, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн, а справу закрито.
Стягнуто з Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 повернення судового збору в розмірі 536,80 грн. та 1000 грн. витрат на правову допомогу.
Відповідач, Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.08.2023 у справі № 592/8046/23 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції не в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неповно досліджені відеозаписи, які були надані разом з відзивом на позовну заяву. Зазначає, що зупинка транспортного засобу ГАЗ 33021, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням позивача, була законною та цілком обґрунтованою, оскільки була здійснена інспектором Управління патрульної поліції в Сумській області Бранцем В.В. відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», а саме - поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі якщо водій порушив Правила дорожнього руху. У даному випадку транспортний засіб ГАЗ 33021, державний номерний знак НОМЕР_1 31.05.2023 року близько 08 год. 52 хв. в м. Суми по вул. Засумська був зупинений, оскільки водій порушив вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено», за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП. З відеозапису, зафіксованого на цифрову нагрудну відеокамеру Motorola Solutions моделі Video Badge VB-400 VB-440-64-KF-N № 471505, відеозапис clip-0: чітко видно, що позивач на законну вимогу працівника поліції не пред`явив для перевірки посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, що вказує на правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення на підставі ч. 1 ст.126 КУпАП. Таким чином, вважає, що в матеріалах справи міститься достатньо доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Отже, вважає помилковими висновки суду першої інстанції стосовно того, що відповідачем до суду не були надані докази причини зупинки транспортного засобу під керуванням позивача, а з відеоматеріалів наданих відповідачем, які були досліджені в судовому засіданні, неможливо встановити вчинення позивачем правопорушення. Таким чином, висновки суду про те, що були відсутні підстави для зупинки транспортного засобу, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів, в тому числі реєстраційного документу на транспортний засіб та посвідчення водія, є неправомірними, не відповідають обставинам справи та спростовуються наданими до суду відеозаписами адміністративного правопорушення, вчиненого позивачем та обставин провадження у справі про адміністративне правопорушення. 
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи, зокрема, зі змісту спірної постанови, встановлено, що 31.05.2023 року о 08 годині 52 хвилин, в м. Суми по вул. Засумська, позивач, керуючи транспортним засобом ГАЗ 33021, державний номерний знак НОМЕР_1 , порушив вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» та не пред`явив посвідчення водія у спосіб, який надає змогу поліцейському ознайомитись з документами на право керування транспортним засобом відповідної категорії, чим порушив п.2.1 Правил дорожнього руху України, за що був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП та до нього застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн. 
Позивач не погодився з постановою про накладення адміністративного стягнення серії ЕАС № 7083752 від 31.05.2023, звернувся з позовом до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не доведено наявність причин для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , а тому, оскільки були відсутні підстави для зупинки транспортного засобу, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів, в тому числі реєстраційного документу на транспортний засіб або посвідчення водія, є неправомірними, а тому постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП підлягає скасуванню. 
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з наступних підстав.
Предметом оскарження у справі є постанова серії ЕАС № 7083752 від 31.05.2023 року  у  справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП України, якою позивача притягнуто  до адміністративної відповідальності  у  вигляді штрафу у розмірі 425 грн.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч. 2  ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження    надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, під час розгляду справи щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши оскаржуване рішення на відповідність критеріям, наведеним у ч.2 ст.2 КАС України, приходить до висновку, про його відповідність визначеним зазначеними приписами законодавства критеріям, виходячи з наступного.
Відповідно до вказаної постанови серії ЕАС № 7083752 о 08 год. 52 хв. 31.05.2023 року в м. Суми по вул. Засумська, позивач, керуючи транспортним засобом ГАЗ 33021, державний номерний знак НОМЕР_1 , порушив вимогу дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено» та не пред`явив посвідчення водія у спосіб, який надає змогу ознайомитись поліцейському на право керування транспортним засобом відповідною категорією, чим порушив п.2.1 Правил дорожнього руху України.
Висновки суду першої інстанції про скасування  вказаної постанови ґрунтуються на тому, що відповідачем не підтверджено належними доказами порушення позивачем вимог дорожнього знаку 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено», у зв`язку з чим були відсутні підстави для зупинки транспортного засобу відповідачем та відсутні підстави для вимоги пред`явити посвідчення водія та документів на транспортний засіб. 
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306 (далі ПДР).
Пунктом 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. 
Пунктом 1.9 ПДР України встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 8.1 ПДР регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками. Пунктом 8.4 в ПДР заборонні знаки запроваджують або скасовують певні обмеження в русі. Пунктом 33.2.2 ПДР передбачено заборонний знак 2.2 "Проїзд без зупинки заборонено". Забороняється проїзд без зупинки перед розміткою 1.12 Розмітка 1.12 (стоп-лінія) (стоп-лінія), а у разі, коли вона відсутня, перед знаком. Необхідно дати дорогу транспортним засобам, що рухаються дорогою, яка перетинається, а за наявності таблички 7.8 "Напрямок головної дороги" - транспортним засобам, що рухаються головною дорогою, а також праворуч рівнозначною дорогою.
У відповідності до пунктів 1, 3 частини 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі порушення водієм Правил дорожнього руху та якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.
Відповідно до положень ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний на вимогу поліцейського, а водій військових транспортних засобів - поліцейського або посадових осіб військової інспекції безпеки дорожнього руху Військової служби правопорядку у Збройних Силах України пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, поліс обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат «Зелена картка») або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на паперовому чи електронному носії або відображення інформації про наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), інші документи, що визначені законодавством.
У відповідності до пункту 2.1 а ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Відповідно до вимог п. 2.4 а ПДР України водій механічного транспортного засобу на вимогу поліцейського повинен пред`явити для перевірки документи, зазначені у п. 2.1 ПДР України.
Частина 1 статті 126 КУпАП передбачає відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до  ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі  статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З аналізу наведеної норми слідує, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, зазначена норма має певний перелік доказів, які підтверджують відсутність або наявність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Такими доказами в розумінні ст. 251 КУпАП є, зокрема, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, показання технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також інші документи.
Судом апеляційної інстанції було оглянуто наданий відповідачем на диску відеозапис адміністративного правопорушення, доданий до відзиву на позов (а.с. 34).
З дослідженого диску встановлено, що нагрудною відеокамерою поліцейського № 471505 (відеозапис clip-0.mp4) зафіксовано, що позивач, керуючи транспортним засобом, повертаючи праворуч на перехресті, не здійснив зупинку перед дорожнім знаком 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено». Характер руху транспортного засобу свідчить про те, що позивач проїхав вищезазначене перехрестя без зупинки, та на перехресті загальмував лише для пропуску транспорту, що мав перевагу у русі, після чого продовжив рух.  
Колегія суддів зазначає, що ракурс зйомки відеореєстратора, розміщеного на форменому одязі поліцейського, охоплював достатню відстань, для того, щоб визначити порядок виконання водіями вимог дорожнього знаку 2.2 «Проїзд без зупинки заборонено». Відеозаписом з нагрудної відеокамери поліцейського підтверджується, що водій не виконав вимогу даного дорожнього знаку.
В подальшому інспектором було зупинено транспортний засіб під керуванням позивача, інспектор Управління патрульної поліції в Сумській області ОСОБА_2 підійшов до водія транспортного засобу ГАЗ 33021, відрекомендувався, пояснив підставу зупинки транспортного засобу, попросив надати для перевірки посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на транспортний засіб відповідно до п. 2.4 а ПДР України. 
Позивач в усній формі заявив клопотання про можливість ознайомитися з відеозаписом з відеореєстратора, закріпленого на форменому одязі поліцейських, на який було зафіксовано порушення ним вимог ПДР. Інспектор пояснює ОСОБА_1 , що з технічних причин на місці вчинення адміністративного правопорушення зробити це неможливо. Водію повідомлено, що з відеозаписом можливо ознайомитися у секторі зв`язку та телекомунікацій Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції.
З відеозапису встановлено, що на законну вимогу працівника поліції позивач не пред`явив для перевірки посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, що вказує на правомірність притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення на підставі ч. 1 ст.126 КУпАП.
У відповідності до ч. 2 ст. 36 КУПАП якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.
Таким чином, встановлено, що на позивача було накладено адміністративне стягнення в межах санкцій ч.1 ст. 126, з урахуванням положень ст. 36 КУпАП, та правомірно визначено стягнення в розмірі 425 грн., що становить двадцять п`ять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених.
Крім того, в оспорюваній постанові зазначено технічний засіб, яким здійснено відеофіксацію правопорушення - відеореєстратор нагрудний 471616, 471505, який може використовуватися як належний доказ у справі.
Відповідно до вимог ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
У відповідності до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В силу ч. 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Колегія суддів зазначає, що позивачем не надано суду жодного доказу на спростування обставин законності дій інспектора Управління патрульної поліції в Сумській області ОСОБА_2 під час складання постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАС № 7083752 від 31.05.2023.
Натомість до матеріалів справи відповідачем надані докази, що спростовують висновки суду першої інстанції про відсутність підстав для зупинки транспортного засобу.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що відповідачем не доведено наявність причин для зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , оскільки з наданого відеозапису встановлено, що позивач не здійснив зупинку перед дорожнім знаком 2.2. «Проїзд без зупинки заборонено».            
Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що були відсутні підстави для зупинки транспортного засобу, і як наслідок, вимоги відповідної посадової особи про пред`явлення водієм документів, в тому числі реєстраційного документу на транспортний засіб та посвідчення водія, є неправомірними, не відповідають обставинам справи та спростовуються відеозаписами адміністративного правопорушення, вчиненого позивачем.
За таких обставин, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення  позову помилковими. 
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на  підставі  повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції прийнято з невідповідністю висновків суду обставинам справи, що призвели до ухвалення неправильного рішення, а тому підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позову.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції  задовольнити.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.08.2023 року по справі № 592/8046/23  скасувати.
Прийняти постанову, якою у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 		О.М. Мінаєва	
Судді	   	З.О. Кононенко    В.А. Калиновський