КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
04 липня  2023 року м. Київ
Справа 759/22977/20
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9674/2023
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
судді-доповідача                      Желепи О.В.
суддів:                                        Мазурик О.Ф., Немировської О.В.
за участю секретаря судового засідання: Вєтчінової О.О.
 
розглянув в порядку спрощеного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 року (ухвалене в складі судді Щербини А.В.,інформація щодо дати складання повного тексту відсутня ) 
 
в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,
                                                                  ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 про стягнення коштів.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 14 грудня 2017 року між нею та відповідачем укладено Договір про безоплатну оренду транспортного засобу марки KIA Sportage державний номерний НОМЕР_1 , який належить їй на праві приватної власності. За умовами цього договору ОСОБА_2 зобов`язувався повернути транспортний засіб не пізніше 17 грудня 2017 року. У разі невиконання цих умов, відповідач зобов`язаний компенсувати вартість автомобіля у розмірі 418500 гривень.
Відповідач у зазначений строк не повернув автомобіль та не компенсував його вартість, а тому вона змушена звернутись до суду.
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням, позивач подала апеляційну скаргу в якій просила, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення  позову.
Вказувала на те, що та обставина, що договір найму не був нотаріально посвідчений, не позбавляє відповідача обов`язку повернути мені майно, або його вартість на підставі ст. 216 ЦК України.
Факт отримання автомобіля підтверджується письмовою розпискою відповідача.
Позивач вважає, що строк звернення до суду нею не пропущений, а крім того він переривався з урахуванням визнання боргу. 
Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача - адвоката Ляшенко І.І., який підтримав апеляційну скаргу, пояснення відповідача та його представника  - адвоката Войчук В.А., які просили залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено судом, позовні вимоги стосуються стягнення коштів з відповідача за невиконання зобов`язань згідно з договором оренди транспортного засобу. На підтвердження своїх вимог, позивачка надала суду копію розписки ОСОБА_2 від 14 грудня 2017 року про взяття на себе зобов`язань за Договором про безоплатну оренду транспортного засобу. Зі змісту цієї розписка вбачається, що відповідач у строк на три дні з 14 по 17 грудня 2017 року бере в оренду, належний ОСОБА_1 автомобіль марки KIA Sportage державний номер НОМЕР_1 . У разі пошкодження або неповернення вказаного автомобіля, він буде зобов`язаний сплатити позивачці 15000 доларів США, що за гривневим еквівалентом становить 418500 гривень.
Суд звертає увагу, що настання юридичного факту та виникнення зобов`язальних правовідносин виникає внаслідок укладення договору.
Зокрема, згідно з положеннями Цивільного кодексу України одним з таких договорів є договір найму (оренди), що передбачає домовленість двох сторін, за якою наймодавець (власник речі або особа, якій належать майнові права) (частина перша статті 761) передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (стаття 759).
Договір найму транспортного засобу (автомобіль) укладається у письмовій формі, а за умови участі фізичної особи, такий договір підлягає нотаріальному посвідченню (статті 798, 799).
Отже, належним доказом, який би підтверджував наявність договірних правовідносин, на які посилається позивачка, як на підставу своїх позовних вимог, є договір оренди транспортного засобу KIA Sportage державний номер НОМЕР_1 , укладений між нею та відповідачем у порядку, визначеному законодавством України. Однак такого договору ОСОБА_1 до суду не подала.
З пояснень відповідача, зазначених у відзиві на позовну заяву вбачається, що він займається підприємницькою діяльністю з продажу запчастин до автомобілів, послуг технічного обслуговування та ремонту автомобілів. 14 грудня 2017 року у місті Києві за місцем його роботи до нього підійшли невідомі йому особи (чоловік та жінка) та почали звинувачувати у крадіжці автомобіля KIA Sportage державний номер НОМЕР_1 , що належить, за їхніми твердженнями, ОСОБА_1 . Невідомі особи погрожували йому та його сім`ї, вимагаючи сплатити 15000 доларів США. Під впливом таких погроз він був змушений написати розписку, копію якої було долучено позивачкою до позовної заяви.
Наступного дня, 15 грудня 2017 року, невідомі чоловік та жінка почали йому телефонувати та продовжувати погрожувати й вимагати гроші, у зв`язку з чим відповідач був змушений звернутися з відповідною заявою до поліції, що змусило цих осіб припинити вказані дії.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що договір найму транспортного засобу нотаріально не посвідчений, а тому він не породжує жодних правових наслідків, в тому числі і повернення транспортного засобу, а також суд встановив, що позивач фактично не передавала автомобіль відповідачу, оскільки він іще з вересня 2017 року перебував у розшуку, як викрадений, а тому позивач не могла передати його відповідачу в грудні місяці в оренду.
Колегія суддів , дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що ті обставини справи, які суд вважав встановленим є доведеними, а висновки суду відповідають таким обставинам та вимогам Закону.
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу, за участю фізичної особи, підлягає нотаріальному посвідченню.
Згідно змісту наданої позивачем розписки вбачається, що відповідач отримав транспортний засіб позивача в оренду 14 грудня 2017 року строком на три дні та взяв на себе зобов`язання його повернути , або ж сплатити позивачу  418 500 грн.
Оскільки учасниками такого договору є фізичні особи, суд першої інстанції вірно встановив, що такий договір підлягав нотаріальному посвідченню.
За відсутності нотаріального посвідчення такого договору, він є нікчемним.
Доводи апеляційної скарги про те, що незважаючи на те, що договір найму транспортного засобу не був нотаріально посвідчений, відповідач зобов`язаний повернути позивачу або автомобіль, або його вартість в порядку ст. 216 ЦК України і суд зобов`язаний був застосувати наслідки нікчемного правочину , колегія суддів не приймає з огляду на таке.
Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину,а в разі неможливості такого повернення - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Вказаною нормою передбачено повернення отриманого за недійсним правочином майна.
Разом з тим з матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що позивачка не передавала відповідачу 14 грудня 2017 року вищенаведений автомобіль, так, як іще в вересні 2017 року він був викрадений і особи, в користуванні яких знаходився транспортний засіб заявили про його  викрадення.
Вказане підтверджується листом національної поліції на запит адвоката відповідача від 30 вересня 2021 року, в якому зазначено, що кримінальне провадження, щодо викрадення автомобіля порушено 21 вересня 2017 року, а також вказана обставина не заперечувалась представником позивача.
Пояснення відповідача про те, що він написав розписку, що була подана суду позивачем під тиском, так як невідомі йому особи, знайшли в його гаражі схожі диски на диски з викраденого автомобіля позивача, і почали йому погрожувати, але він ніколи не отримував від позивача її автомобіль, узгоджуються з іншими письмовими доказами, фотографіями, що були зроблені представником відповідача під час подій 2017 року, на яких зображений відповідач та невідомі особи, також зверненням до поліції з приводу вказаних обставин відповідача, та внесенням до реєстру досудових розслідувань такого звернення,  зверненням до поліції, щодо викрадення транспортного засобу KIA Sportage державний номер НОМЕР_1  в вересні 2017 року.
В судовому засіданні представник позивача визнав, що  позивач не передавала відповідачу 14 грудня 2017 року транспортний засіб, він дійсно  був викрадений, про що мало місце звернення до поліції. Проте, коли були знайдені запчастини від автомобіля позивача в гаражі відповідача, він сам запропонував написати розписку, щоб не мати проблем з поліцією.
Таким чином, суд вірно встановив про те, що за нікчемним договором найму транспортний засіб відповідачу не передавався, а відповідно він не повинен повертати таке майно на підставі ст. 216 ЦК України.
Суд погоджується з доводами апеляційної скарги з приводу того, що позивачем не пропущено строк звернення до суду, оскільки він звернувся з позовом 17 грудня 2020 року, тобто не пропустив трирічний строк . Разом з тим, з огляду на недоведеність наявності правових підстав для стягнення з відповідача коштів за транспортний засіб який йому не передавався, такі доводи на правильність ухваленого рішення не впливають, оскільки суд вірно відмовив в задоволенні позову через не обґрунтованість та не доведеність заявленого позову. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
При вирішенні вказаної справи районним судом правильно визначено характер правовідносин, що виникли між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та  процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З огляду на те, що рішення залишається без змін перерозподіл судових витрат не проводиться. Витрати понесені позивачем за апеляційний розгляд не відшкодовуються.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:
апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення,
рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
   Повний текст постанови   складено 10 липня 2023 року.
Суддя-доповідач                                                   О.В. Желепа
Судді                                                                       О.Ф. Мазурик
                                                                                 О.В. Немировська