ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 вересня 2023 року                                                                            Справа № 906/296/23 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Грязнов В.В. ,  суддя Василишин А.Р. 

секретар судового засідання Дика А.І. 

за участю представників сторін:
позивача - Жмуцький М.В.
відповідача - Зінкевич Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області на рішення Господарського суду Житомирської області від 08.06.2023, повний текст складено 16.06.2023, у справі №906/296/23 (суддя Кравець С.Г.)

за позовом Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області
до Приватного підприємства "Логістик Плюс"
про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва з одночасним припиненням речових прав

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Житомирської області від 08.06.2023 у справі №906/296/23 відмовлено у задоволенні позову Оліївської сільської ради про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою    шляхом скасування державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного    будівництва з одночасним припиненням речових прав.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Оліївська сільська рада звернулася до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Житомирської області від 08.06.2023 у справі №906/296/23 та прийняти нове, яким позовні вимоги задоволити у повному обсязі. Крім того, просить судові витрати стягнути з відповідача.
Скаржник вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що позивач обрав неналежний та неефективний спосіб захисту. 
Доводить, що Договір оренди від 23 січня 2006 року (з додатковими угодами), укладений з Приватним підприємством "Логістик Плюс" щодо земельної ділянки, припинив свою дію у зв`язку із закінченням строку цього договору. Земельна ділянка і так перебуває у володінні, користуванні та розпорядженні Оліївської сільської ради, тому  вимога про повернення земельної ділянки не заявлялася, оскільки така вимога не мала б жодного сенсу, не захистила б його права та інтереси. 
Вказує, що Оліївська сільська рада просила суд усунути перешкоди шляхом скасування державної реєстрації на об`єкт незавершеного будівництва, оскільки через наявність такої реєстрації за фактичної відсутності об`єкта незавершеного будівництва на земельній ділянці Оліївська сільська рада не може повною мірою розпоряджатись своєю власністю. 
Скаржник зазначає, що Верховний Суд неодноразово наголошував, що належними способами захисту прав є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав (постанови Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №645/3067/19, від 22.08.2022 у справі №597/977/21).
11.07.2023 матеріали справи №906/296/23 надійшли до Північно-західного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.07.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області на рішення Господарського суду Житомирської області від 08.06.2023 у справі №906/296/23; розгляд апеляційної скарги призначено на 19.09.2023 об 15:30 год..
19.09.2023 на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду від Приватного підприємства "Логістик Плюс" надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу Оліївської сільської ради в якому, з підстав, висвітлених в ньому, просить поновити строк на подачу відзиву на апеляційну скаргу; рішення Господарського суду Житомирської області від 08.06.2023 залишити без змін, а апеляційну скаргу Оліївської сільської ради - без задоволення.
В судове засідання 19.09.2023 з`явились представник позивача Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області- адвокат Жмуцький М.В., який підтримав доводи, викладені в апеляційні скарзі, просить її задоволити та представник Приватного підприємства "Логістик Плюс" – адвокат Зінкевич Д., який заперечив доводи апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та надали пояснення щодо суті спору.
Дослідивши матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального та процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.
Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.
23.01.2006 між Оліївською сільською радою (орендодавець) та Приватним підприємством "Укрпродукт Логістикс" (наразі - Приватне підприємство "Логістик Плюс") (орендар) укладено договір оренди землі від 23.01.2006  (далі   договір) (а.с. 8-11). 
Згідно п. 1 договору орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку під будівництво виробничої бази та обслуговуючих приміщень, із земель резерву Оліївської сільської ради в межах села Оліївка. 
Відповідно до п. 2 договору в оренду передається земельна ділянка загальною площею 10,0 га, в тому числі: 3,2164 га, - ріллі, 5,3230 га - пасовищ, 0,1874 га, - лісу, 1,2706 - боліт, 0,0026 - канав та копанок. 
За умовами п. 4 договору земельна ділянка передається без будівель і споруд. 
Згідно з п. 8 договору, договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право на поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.
Пунктом 42 договору визначено, що договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. 
Даний договір  зареєстровано 23.01.2006 №040620900001 у державному районному відділі Житомирської регіональної Філії підприємства "Центр державного земельного кадастру". 
23.01.2006 між орендодавцем та орендарем  складено та підписано Акт приймання-передачі об`єкта (земельної ділянки)    за договором оренди від 23.01.2006, за яким орендодавець передав земельну ділянку кадастровий №1822085600030010043, площею 10 га, розташовану в адмінмежах Оліївської сільської ради, Житомирського р-ну, Житомирської області, а орендар прийняв вищевказану земельну ділянку в оренду строком на 10 років (а.с.12).
01.03.2007 між сторонами  укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 23.01.2006, за умовами пункту 1 якої в зв`язку зі зміною назви ПП "Укрпродукт Логістикс" на ПП "Логістик Плюс" з 01 березня 2007 року в тексті договору слова ПП "Укрпродукт Логістикс" замінено словами ПП "Логістик Плюс" (а.с. 13).
14.11.2008    між сторонами укладено додаткову угоду №2 до договору оренди землі від 23.01.2006, за умовами якої пункти 9 та 10 договору викладено в новій редакції: "Орендна плата вноситься у грошовому виразі в сумі 75   450 грн на рік, що становить 3% від нормативної грошової оцінки"; "Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням її цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством". Всі інші умови вищевказаного договору залишаються незмінними і сторони підтверджують по них свої зобов`язання (а.с. 50).
Договір, Акт та Додаткові угоди підписані представниками сторін та їх підписи скріплені печатками підприємств. 
01.04.2016 рішенням Оліївської сільської ради "Про затвердження витягів з нормативної грошової оцінки та встановлення розміру орендної плати за користування земельними ділянками"  затверджено витяги з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок; продовжено термін дії договору оренди земельних ділянок на термін, вказаний в додатку №1 даного рішення; встановлено розмір орендної плати за користування земельними ділянками у відповідності до додатку №1 цього рішення; підприємствам, зазначеним в додатку № 1 даного рішення, у термін, передбачений законодавством, укласти з Оліївською сільською радою в особі сільського голови (Скока М.І.) договір оренди землі (додаткову угоду до договору оренди землі) у відповідності до даного рішення  (а.с.60).
Згідно з Додатком №1 до вказаного рішення, строк дії договору оренди земельної ділянки 10,0 га, кадастровий номер 1822085600:03:001:0043 ПП "Логістик Плюс" продовжено терміном на 5 років (а.с. 61).
14.12.2020 розпорядженням Оліївського сільського голови №46-01-А/20 "Про створення комісії по обстеженню земельної ділянки"  вирішено: створити комісію по обстеженню земельної ділянки площею 10,0га, кадастровий номер 1822085600:03:001:0043 комунальної форми власності; комісії провести обстеження земельної ділянки площею 10,0 га, кадастровий номер 1822085600:03:001:0043 та скласти акт обстеження земельної ділянки. 
21.12.2020 комісією в складі представників Оліївської сільської ради  складено та підписано Акт обстеження земельної ділянки, в якому зазначено, що за результатами проведеного обстеження земельної ділянки площею 10,0 га, кадастровий номер 1822085600:03:001:0043 комунальної форми власності, що розташована в с. Оліївка виявлено, що:
- ПП "Логістик Плюс" не виконує умови договору оренди землі, а саме на земельній ділянці відсутні ознаки використання земельної ділянки за цільовим призначенням, відсутня додаткова угода до договору оренди землі відповідно до прийнятого рішення Оліївської сільської ради від 01.04.2016  "Про затвердження витягів з нормативної грошової оцінки та встановлення розміру орендної плати за користування земельними ділянками";
- на земельній ділянці відсутні капітальні будівлі, споруди окрім рекламного біг-борду;
- відповідно даних, що внесені в Національну кадастрову систему виявлено накладання на дану ділянку сусідніх земельних ділянок, що не відповідають фактичному місцю розташування, в зв`язку з чим здійснено перетин з земельною ділянкою    площею 10,0 гектара, кадастровий номер 1822085600:03:001:0043 (а.с. 19).
За результатами обстеження комісія рекомендувала на черговій сесії підняти питання доцільності використання даної земельної ділянки ПП "Логістик Плюс", скасувати правовстановлюючі документи на нерухоме майно у зв`язку з його відсутністю та підготувати листи    до сусідніх землевласників    щодо приведення у відповідність розташування земельних ділянок в НКС до їх фактичного місця розташування (а.с. 19-20).
22.02.2023 інженером з інвентаризації нерухомого майна - ФОП Шелегатською Л.В. за замовленням Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області  проведено обстеження земельної ділянки площею 10 га, кадастровий номер    1822085600:03:001:0043 за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с.Оліївка та встановлено, що на земельній ділянці забудови відсутні (а.с.21). 
Згідно із відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.02.2023 за ПП "Логістик Плюс" зареєстровано право оренди земельної ділянки площею 10 га (кадастровий номер 1822085600:03:001:0043) з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, строк дії:    договір укладено на 10 років    з правом пролонгації (а.с.14-15).
Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.02.2023 за ПП "Логістик Плюс" зареєстровано незавершене будівництво, об`єкт житлової нерухомості    з відсотком готовності 91% за адресою: Житомирська обл., Житомирський р., с. Оліївка, провулок Щорса 3, будинок 2, яке знаходиться на земельній ділянці площею 10,0 гектара, кадастровий номер 1822085600:03:001:0043, цільове призначення: для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури (а.с.16-17). 
Підставою внесення запису про реєстрацію права власності на незавершене будівництво 28.10.2015 є рішення державного реєстратора Артемчук О.Д. про державну реєстрацію №25754150 від 02.11.2015.
Оліївська сільська рада Житомирського району Житомирської області звернулася до Господарського суду Житомирської області з позовом до Приватного підприємства "Логістик Плюс" про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, площею 10 га, кадастровий номер 1822085600:03:001:0043 шляхом скасування державної реєстрації права власності  на об`єкт незавершеного будівництва з одночасним припиненням речових прав.
При обґрунтуванні позовних вимог посилається на те що державний реєстратор при прийнятті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №25754152 від 02.11.2015 на підставі якого  здійснено запис 11847360 про реєстрацію за відповідачем права власності на об`єкт незавершеного будівництва, діяв всупереч пункту 83 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.    Також вказує, що на земельній ділянці відсутній будь-який об`єкт незавершеного будівництва. Зазначає, що оскільки самого об`єкту незавершеного будівництва на земельній ділянці немає, а права позивача порушуються наявністю державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, то належним способом захисту порушеного права є усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування державної реєстрації прав.
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 08.06.2023 у справі №906/296/23 у задоволенні позову відмовлено.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
В розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Відповідно до частини першої   статті 16 ЦК України   кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Під захистом права розуміється державна примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути виражений як концентрований вираз змісту (суті) державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в іншій спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Спір у даній справі виник у зв`язку з тим, що, на думку Оліївської сільської ради, державний реєстратор при прийнятті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №25754152 від 02.11.2015 про реєстрацію за відповідачем права власності на об`єкт незавершеного будівництва, діяв всупереч пункту 83 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, чим порушено право позивача на користування та розпорядження земельною ділянкою.
Статтею 181 Цивільного кодексу України до нерухомих речей (нерухомого майна, нерухомості) віднесено земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, врегульовані Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 № 1952-IV (з наступними змінами та доповненнями).
Частиною статті 1 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна    реєстрація прав на об`єкт незавершеного будівництва    та    їх    обтяжень    у    випадках, установлених законом, проводиться у порядку,    визначеному    цим    Законом,    з    урахуванням    особливостей правового    статусу    такого    об`єкта. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Статтею 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що Держава    гарантує    достовірність    зареєстрованих    прав    на нерухоме майно та їх обтяжень. Права    на    нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній    реєстрації    відповідно    до    цього    Закону,    виникають з моменту такої реєстрації.
Згідно з ч. 1-2 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: підприємства як єдині майнові комплекси, житлові будинки, будівлі, споруди (їх окремі частини), квартири, житлові та нежитлові приміщення. Якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію нерухомого майна, державна реєстрація прав на таке майно проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. 
Статтею 331 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).
Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.
Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).
У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва.
Виходячи зі змісту наведених норм, чинне законодавство відносить до об`єктів нерухомого майна речі, за такими критеріями як міцний зв`язок із землею (стаціонарність, капітальний характер), яка може забезпечуватися зокрема наявністю такої несучої конструкції як фундамент, та неможливість переміщення речі без її знецінення та зміни цільового призначення, а державна реєстрація проводиться щодо прав на майно, яке вже має ознаки нерухомості і така реєстрація за прямою вказівкою закону визначає момент виникнення прав саме на нерухоме майно.
За змістом статті 331 Цивільного кодексу України об`єкт незавершеного будівництва є особливим нерухомим майном, оскільки маючи відповідні фізичні ознаки нерухомості, знаходиться в процесі створення, його фізичне створення розпочато, однак не завершене, тобто не виконані всі передбачені проектно-звітною документацією роботи та не введений в експлуатацію у встановленому порядку.
При цьому об`єкт незавершеного будівництва може бути введений до цивільного обороту із реєстрацією речових прав на нього за певних умов, зазначених в абз. 2 ч. 3 статті 331 Цивільного кодексу України (укладення договору щодо об`єкта незавершеного будівництва, наявність документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва).
Відповідно до пунктів 81-83 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 р. № 868 (в редакції станом на час проведення реєстраційних дій) державна реєстрація права власності на об`єкт незавершеного будівництва проводиться у порядку, встановленому для державної реєстрації прав щодо нерухомого майна, право власності на яке заявлено вперше, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. У разі проведення державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва заінтересованою особою є особа, яка здійснює його будівництво. Для проведення державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва заявник також подає: документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку; документ, що відповідно до законодавства надає право на виконання будівельних робіт; технічний паспорт на об`єкт незавершеного будівництва. Якщо відповідно до законодавства право на виконання будівельних робіт виникає з моменту повідомлення уповноважених органів, заявник також подає копію документа, що відповідно до законодавства підтверджує факт повідомлення.
Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державна реєстрація прав та їх обтяжень проводиться в такому порядку: 1) прийняття    і    перевірка    документів,    що       подаються       для державної реєстрації прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2) встановлення    факту    відсутності    підстав    для    відмови    в державній реєстрації прав та їх обтяжень, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3) прийняття    рішення    про    державну    реєстрацію    прав    та їх обтяжень, відмову в ній або зупинення державної реєстрації; 4) внесення записів до Державного реєстру прав; 5) видача свідоцтва про право власності на нерухоме    майно    у випадках, встановлених статтею 18 цього Закону; 6) надання          витягів       з       Державного       реєстру       прав про зареєстровані права та/або їх обтяження. 
Положеннями ч. 4 ст. 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" встановлено, що державній реєстрації підлягають виключно заявлені права та їх обтяження за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.
З огляду на закріплені у ст. ст. 9, 15 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" положення, порядок державної реєстрації та коло повноважень суб`єктів державної реєстрації у ході її проведення, останні приймають рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.
Таким чином, виходячи із зазначених норм Закону, державний реєстратор в процедурі розгляду заяви про реєстрацію речових прав на нерухоме майно повинен встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства.
Колегією суду враховується, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є юридичним фактом, який полягає в офіційному визнанні та підтвердженні державою набутого особою речового права на нерухомість та є елементом в юридичному складі (сукупності юридичних фактів), який призводить до виникнення речових прав. При цьому, реєстрація права власності хоча і є необхідною умовою, з якою закон пов`язує виникнення речових прав на нерухоме майно, однак реєстраційні дії є похідними від юридичних фактів, на підставі яких виникають, припиняються чи переходять речові права, тобто державна реєстрація сама по собі не є способом набуття права власності.
З матеріалів справи вбачається, що реєстрація за відповідачем права власності на об`єкт незавершеного будівництва  проведена 28.10.2015 на підставі таких документів: декларації про початок виконання будівельних робіт №ЖТ083152610925 від 08.09.2015, виданої Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції Житомирської області; додаткової угоди до договору оренди землі від 23.01.2006 року, укладеної 01.03.2007 сторонами договору Оліївською сільською радою та ПП "Логістик Плюс"; додаткової угоди №2 до договору оренди землі від 23.01.2006 року, укладеної 14.11.2008, сторонами договору Оліївською сільською радою та ПП "Логістик Плюс"; договору оренди землі, укладеного  23.01.2006, сторонами договору Оліївською сільською радою та ПП "Укрпродукт Логістик".
Згідно укладеного між сторонами договору, відповідачу передано в оренду строком до 23.01.2016  земельну ділянку загальною площею 10 га, кадастровий номер 1822085600:03:001:0043 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури.
В Додатку №1 до рішення Оліївської сільської ради від 01.04.2016  зазначено, що договір оренди землі від 23.01.2006 року щодо земельної ділянки площею 10 га, кадастровий номер 1822085600:03:001:0043 за адресою: Житомирська область, Житомирський район, с.Оліївка продовжено строком на 5 років (а.с.61).
Згідно із відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.02.2023 за ПП "Логістик Плюс" зареєстровано право оренди земельної ділянки площею 10 га (кадастровий номер 1822085600:03:001:0043) з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування будівель ринкової інфраструктури, строк дії:    договір укладено на 10 років з правом пролонгації (а.с.14-15).
       Колегія суддів зауважує, що договір, за яким відповідачу передано в користування земельну ділянку під об`єктом незавершеного будівництва був діючим на час реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва (готовністю 91%) - 28.10.2015.
      Така реєстрація здійснювалася на підставі відповідних дозвільних документів (декларації про початок виконання будівельних робіт №ЖТ083152610925 від 08.09.2015).
В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, котрі б вказували про відсутність на земельній ділянці кадастровий номер 1822085600:03:001:0043 незавершеного будівництва (з відсотком готовності 91 %) на дату проведення державної реєстрації, що дало б можливість колегії суду оцінити законність дій державного реєстратора під час вчинення реєстраційної дії.
Акт обстеження земельної ділянки складений 21.12.2020, в ньому зазначено про те, що ПП "Логістик Плюс" не виконує умови договору, а саме на земельній ділянці відсутні ознаки використання земельної ділянки за цільовим призначенням. При цьому, колегія суду зауважує, що такий акт складено лише за участі представників Оліївської сільської ради та в ньому не зазначено про те, що на земельній ділянці відсутній об`єкт незавершеного будівництва, який зареєстрований за відповідачем, про скасування реєстрації котрого клопоче позивач. 
Відтак, в колегії суду відсутні можливості здійснити порівняльний аналіз, враховуючи долучені сторонами по справі докази та дослідити обставини щодо дійсного знаходження на земельній ділянці площею 10 га кадастровий номер 1822085600:03:001:0043 об`єкта незавершеного будівництва (з відсотком готовності 91%) станом на 28.10.2015 – дату державної реєстрації права відповідача на таке майно, та його відсутність станом на – 21.12.2020 – дату складання акта обстеження земельної ділянки.
При цьому, розглядаючи позовні вимоги щодо скасування державної реєстрації, необхідно досліджувати порядок таких реєстраційних дій на момент їх вчинення відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", підлягають дослідженню правовідносини, що виникли між державним реєстратором та Оліївською сільською радою. Однак, в даній справі заявлено дві різні правові вимоги, які зачіпають права власників двох різних об`єктів, котрі відрізняються між собою речово-правовим способом захисту, підставами доведення та правовими наслідками, що настають в разі задоволення таких позовних вимог. 
Цивільне законодавство розрізняє право володіння як складову повноважень власника (частина перша   статті 317 ЦК України), як різновид речових прав на чуже майно (пункт 1 частини першої статті 395 ЦК України) та як право, що виникає на договірних засадах, тобто договірне володіння.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 ЦК України).
Враховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку.
Відповідно до частини четвертої   статті 334 ЦК України   права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Тобто, особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього повноваження власника, зокрема набуває і право володіння.
Таким чином, власник нерухомого майна перестає бути володільцем цього майна лише в разі припинення державної реєстрації його права власності та перереєстрації цього права за іншою особою.
Колегія суду зауважує, що позивачем не долучено до матеріалів доказів, котрі вказували на безпідставне володіння відповідачем незавершеним будівництвом з відсотком готовності 91%, відсутністю такого майна на земельній ділянці станом на час проведення реєстрації ((28.10.2015) та станом на дату подання позовної заяви (23.02.2023) порушення державним реєстратором Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" під час проведення такої реєстрації.
Спосіб захисту про усунення перешкоди в користуванні та розпорядженні земельною ділянкою шляхом скасування державної реєстрації, спрямований на дослідження  обставин щодо користування та розпорядження земельною ділянкою відповідачем у незаконний спосіб, що в свою чергу усуває позивача вільно реалізовувати правомочності власника щодо такої земельної ділянки.
Позивачем не долучено доказів, які б підтверджували користування та розпорядження земельною ділянкою відповідачем у незаконний спосіб.
Питання  дослідження правомірності вчинення дій державного реєстратора при прийнятті рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №25754150 від 02.11.2015 щодо реєстрації незавершеного будівництва, має розглядатися в межах справи за вимогою про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №25754150 від 02.11.2015 державного реєстратора Артемчук О.Д. з відповідним суб`єктним складом сторін у справі. 
В ході розгляду даної справи судом встановлено, що з позовом Оліївська сільська рада Житомирського району Житомирської області до суду не зверталась, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.
Відтак задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачем з урахуванням належно обраного способу судового захисту.
Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначає, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що ця норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони втілені у правовій системі тієї чи іншої країни.
Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі заходи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ наголосив, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.
Стаття 13 вимагає, щоб заходи правового захисту на національному рівні стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, що його застосування не повинно бути ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).
Отже, належний та ефективний засіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права.
Встановивши наявність порушеного права позивача, суд повинен при прийнятті рішення враховувати мету звернення позивача до суду та забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Рішення суду має бути ефективним інструментом поновлення порушених прав.
Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним (пункт 57 постанови від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17), тому суд повинен відмовляти у задоволенні позовної вимоги, яка не відповідає ефективному способу захисту права чи інтересу (див. mutatis mutandis висновки у пунктах 72-76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі №488/5027/14-ц).
Вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.
Наведений висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 14 червня 2019 року у справі №910/6642/18 (пункти 8.1 - 8.5 постанови). Ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.
Захист реально порушеного права повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права позивача.
Залежно від характеру посягання на права власника і змісту захисту, який надається власнику, виділяються речово-правові та зобов`язально-правові засоби захисту права власності.
Речові засоби захисту права власності та інших речових прав покликані захищати ці права від безпосереднього неправомірного впливу будь-яких осіб. До речово-правових позовів належать: вимоги до незаконного володільця про витребування майна (віндикаційний позов); вимоги власника щодо усунення порушень права власності, які не пов`язані з володінням (негаторний позов); вимоги власника про визнання права власності.
Негаторний позов - це позов власника, який є володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном.
Негаторний позов розглядається як класичний речовий спосіб захисту права власності. З цих причин він може бути пред`явлений лише для захисту абсолютного суб`єктивного цивільного права в абсолютному речовому правовідношенні, коли власник-позивач та правопорушник-відповідач не перебувають між собою у договірних чи в інших зобов`язальних правовідносинах, або ж такі правовідносини між ними не стосуються вчиненого порушення права власності.
За загальним правилом, позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.
Предмет негаторного позову становить вимога володіючого майном власника до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом, зокрема, шляхом повернення земельної ділянки; приведення її у попередній стан; звільнення від неправомірного перебування майна третіх осіб; виселення з неправомірно займаних жилих приміщень власника; знесення неправомірно збудованих споруд.
Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування майном, а також факти, що підтверджують протиправні дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення цих правомочностей.
Умовами для задоволення негаторного позову є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути чітко та конкретно визначено дії, які повинен здійснити відповідач щодо усунення порушень права власника (володільця).
Зважаючи на відсутність доказів, котрі б дали можливість дослідити обставини з-приводу реального розміщення на земельній ділянці незавершеного будівництва як станом на дату проведення державної реєстрації права, так і станом на дату звернення до суду з позовом, вбачається відсутність конструкції негаторного позову (предмет, підстави, умови), що обрав позивач з метою захисту порушеного, на його думку, права. А відтак вбачається відсутність ефективності способу захисту, що відповідає змісту порушеного права, що забезпечить реальне поновлення права особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.
Частиною другою статті 152 Земельного кодексу України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Відповідно до частини першої статті 34 Закону України "Про оренду землі" у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов`язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку.
За пунктом "б" частини третьої статті 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
Позивач, звертаючись з позовом, заявив вимогу про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою, шляхом скасування державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва з одночасним припиненням речових прав, що фактично полягає у скасуванні наявного запису про реєстрацію за відповідачем права власності на незавершене будівництво на переданій в оренду земельній ділянці.
Скасування державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва є окремою самостійною вимогою в обґрунтування якої позивачем, за доводами позовної заяви, покладено    неправомірність дій реєстратора при вчиненні реєстраційних дій, і не може бути визначений як спосіб виконання негаторного позову. Вимога про усунення перешкод в користуванні майном має стосуватися тих дій, які підлягають вчиненню відповідачем (повернути, звільнити земельну ділянку; привести її в попередній стан; демонтувати розташовані на ній об`єкти).
Що ж стосується покликання позивача в апеляційній скарзі на практику Верховного Суду від 03.08.2022 у справі №645/3067/19, від 22.08.2022 у справі №597/977/21, колегія суду зазначає, що така практика не є релевантною з огляду на різні обставини справи (а саме: скасування рішень про державну реєстрацію в даних справах є самостійною вимогою, а не дією, яку необхідно вчинити внаслідок задоволення негаторного позову; об`єктом такої реєстрації є нерухоме майно, котре належить на праві власності, іпотеки фізичним особам).
Частиною 3   статті 13 Господарського процесуального кодексу України   передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до   ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту   ст. 77 ГПК України   вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно зі   ст. 86 ГПК України   суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ч. 1   ст. 9 Конституції України   та беручи до уваги ратифікацію   Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР   Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття   Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV   (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).
За таких обставин, колегія суддів вважає доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення.
На підставі   ст. 129 Господарського процесуального кодексу України   судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 271, 272, 273, 275, 276, 277, 278, 279, 280, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

                              
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Оліївської сільської ради Житомирського району Житомирської області на рішення Господарського суду Житомирської області від 08.06.2023 у справі №906/296/23 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 287-291 ГПК України.
3. Справу №906/296/23 повернути доГосподарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "26" вересня 2023 р.

Головуючий  суддя                                                                      Розізнана І.В. 

Суддя                                                                                              Грязнов В.В.  

Суддя                                                                                              Василишин А.Р.