ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2023 року 
м. Київ

справа № 480/2949/21
адміністративне провадження № К/990/2144/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Білоуса О.В.,  
суддів - Блажівської Н.Є., Желтобрюх І.Л., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 1 липня 2021 року (головуючий суддя Опімах Л.М.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року (головуючий суддя Катунов В.В., судді - Чалий І.С., Ральченко І.М.) у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" до Головного управління ДПС у Сумській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
У С Т А Н О В И В:
У квітні 2021 року Публічне акціонерне товариство "Укрнафта" в особі Нафтогазовидобувного управління "Полтаванафтогаз" (далі - ПАТ "Укрнафта") звернулося до суду з позовом до Головного управління ДПС у Сумській області (далі - ГУ ДПС у Сумській області), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення від 29 грудня 2020 року: №0043390414, яким на підставі статті 126 Податкового кодексу України (далі - ПК України) за затримку від 92 до 326 календарних днів сплати грошового зобов`язання в сумі 6410600,95 грн застосовано штраф у розмірі 20% у сумі 1282120,19 грн за платежем «рентна плата за користування надрами для видобування природного газу»; №0043400414, яким на підставі статті 126 ПК України за затримку 92 календарних днів сплати грошового зобов`язання в сумі 77971,25 грн застосовано штраф у розмірі 20% у сумі 15594,25 грн за платежем «рентна плата за користування надрами для видобування газового конденсату».
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 1 липня 2021 року, залишеним без змін постановою  Другого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року, адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Сумській області  від 29 грудня 2020 року № 0043390414  в частині застосування до позивача штрафу  у розмірі 461511,09 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Сумській області на користь ПАТ "Укрнафта" 6922,70 грн в рахунок відшкодування судового збору.
Не погоджуючись із зазначеними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, ПАТ "Укрнафта" подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позову, постанову суду апеляційної інстанції скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
Ухвалою Верховного Суду від 7 лютого 2022 року відкрито касаційне провадження за скаргою ПАТ "Укрнафта" на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 1 липня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року. 
Підставою для відкриття касаційного провадження у справі є посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), а саме: неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норми пункту 102.1 статті 102 ПК України без врахування висновку Верховного Суду щодо застосування цієї норми у постановах від 2 жовтня 2018 року у справі №820/3543/17, від 29 січня 2019 у справі №820/495/18, від 16 квітня 2019 у справі №808/8881/13-а та норми підпункту 60.1.3 пункту 60.1 статті 60 ПК України без урахування висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 7 квітня 2021 року у справі №640/7428/19.
ГУ ДПС у Сумській області, скориставшись своїм правом надало до суду відзив на касаційну скаргу, в якому, посилаючись на встановлені обставини та висновки оскаржуваних судових рішень зазначило, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з дотриманням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просило відмовити у задоволенні касаційної скарги, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судові рішення першої та апеляційної інстанцій в межах доводів і вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права в частині відмови у задоволенні позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ГУ ДФС у Сумській області 4 жовтня 2018 року складено Акт №6710/18-28-52-12/403739509 камеральної перевірки платника податку - «Договору про спільну діяльність від 24 грудня 1997 року №999/97 - уповноважена особа НГВУ «Полтаванафтогаз» ПАТ «Укрнафта» щодо своєчасності сплати грошових зобов`язань з рентної плати за користування надрами для видобування природного у тому числі попутного газу та конденсату, визначених у податкових розрахунках з плати за користування надрами для видобування корисних копалин за І-ІІІ квартали 2015 року та нарахованих авансових внесків у розмірі однієї третини узгоджених сум податкових зобов`язань з рентної плати за користування надрами для видобування природного у тому числі попутного газу та конденсату, визначених у податкових розрахунках з плати за користування надрами для видобування корисних копалин за І-ІІІ квартали 2015 року. Актом перевірки встановлено несвоєчасну сплату самостійно визначених грошових зобов`язань та авансових внесків з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин за І-ІІІ квартали 2015 року.
На підставі Акта перевірки контролюючим органом 2 листопада 2018  року було прийнято податкові повідомлення-рішення  №0002225212 про сплату штрафу у розмірі 20% на суму 38453036,88 грн за затримку сплати грошового зобов`язання з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин природного газу та №0002235212 про сплату штрафу у розмірі 20 % на суму 1044144,82 грн за затримку сплати грошового зобов`язання з рентної плати за користування надрами для видобування газового конденсату.
ПАТ "Укрнафта" було оскаржено вказані податкові повідомлення-рішення до ДФС України, яка 10 січня 2019 року прийняла рішення №1133/6/99-99-11-06-05-25, яким скаргу позивача задоволено частково, скасовано податкові повідомлення-рішення від 2 листопада 2018  року №0002225212, №0002235212 в частині  застосування штрафу за несвоєчасну сплату авансових внесків з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин та  з врахуванням подання уточнюючих розрахунків на зменшення податкових зобов`язань і у частині застосування штрафу поза межами строків, визначених пунктом 114.1 статті 114, статті 102 ПК України.
ГУ ДПС у Сумській області   відповідно до Акта перевірки №6710/18-28-52-12/403739509 та рішення ДФС України від 10 січня 2019 року, 29 грудня 2020 року прийнято податкові повідомлення-рішення:
№0043390414, яким на підставі статті 126 ПК України за затримку від 92 до 326 календарних днів сплати грошового зобов`язання в сумі 6410600,95 грн застосовано штраф у розмірі 20% у сумі 1282120,19 грн за платежем «рентна плата за користування надрами для видобування природного газу»; 
№0043400414, яким на підставі статті 126 ПК України за затримку 92 календарних днів сплати грошового зобов`язання в сумі 77971,25 грн застосовано штраф у розмірі 20% у сумі 15594,25 грн за платежем «рентна плата за користування надрами для видобування газового конденсату».
На вказані податкові повідомлення-рішення позивачем до ДПС України було подано скаргу.
ДПС України 23 березня 2021 року прийнято рішення №6514/6/99-00-06-03-02-06, яким скаргу залишено без розгляду та повернуто позивачу. Скарга мотивована тим, що рішенням ДФС України від 10 січня 2019 року №1133/6/99-99-11-06-05-25 скасовано податкові повідомлення-рішення від 2 листопада 2018  року №0002225212, №0002235212 в частині  застосування штрафу за несвоєчасну сплату авансових внесків з рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин та  з врахуванням подання уточнюючих розрахунків на зменшення податкових зобов`язань і у частині застосування штрафу поза межами строків, визначених пунктом 114.1 статті 114, статті 102 ПК України. На виконання вказаного рішення, прийнятого за розглядом скарги, та відповідно до Порядку надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків, ГУ ДПС у Сумській області  надіслано позивачу податкові повідомлення-рішення від 29 грудня 2020 року. Таким чином, питання порушені у скарзі платника податків вже були розглянуті ДПС України по суті. 
ПАТ "Укрнафта", вважаючи, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 29 грудня 2020 року №0043390414, №0043400414, є безпідставними та прийнятими з порушенням норм податкового законодавства, звернувся до суду з цим позовом про визнання їх протиправними та про їх скасування.
Частково відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з законності та обґрунтованості  податкових повідомлень-рішень від 29 грудня 2020 року №0043390414  в частині 820609,10 грн застосування штрафу за затримку сплати грошового зобов`язання з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та №0043400414 на суму 15594,25 грн за затримку сплати грошового зобов`язання з рентної плати за користування надрами для видобування газового конденсату. В обґрунтування рішення суд зазначив про те, що незалежно від того, з яких причин платником податку не було своєчасно погашено узгоджену суму грошового зобов`язання, такий платник після фактичного погашення боргу повинен сплатити суму штрафу у розмірі, який залежить від терміну прострочення. Крім того, судом відхилено посилання позивача на порушення податковим органом приписів статті 102 ПК України у межах спірних правовідносин, оскільки застосування штрафних санкцій, передбачених статтею 126 ПК України, можливе лише у разі погашення платником податків податкового боргу, тобто сплати узгодженого платником податків грошового зобов`язання, а розмір штрафу визначається нормативно та фактично залежить від тривалості прострочення погашення податкового боргу до моменту погашення боргу (до 30 днів або понад 30 днів).
Зазначена позиція підтримана Другим апеляційним адміністративним судом, який за результатом апеляційного перегляду залишив рішення суду першої інстанції без змін.
Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду погоджується із вказаними висновками судів попередніх інстанцій, враховуючи наступне.
Підпунктом  16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України  передбачено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Порядок подання декларацій та строки сплати рентної плати регламентовано статтею 257 ПК України  (тут і надалі, у редакції чинній до 31 грудня 2015 року), пунктом 257.4 якої, зокрема визначено, що платники рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин та уповноважена особа, які здійснюють видобування нафти, конденсату, газу природного, у тому числі газу, розчиненого у нафті (нафтового (попутного) газу), етану, пропану, бутану, сплачують авансові внески з рентної плати у податковому (звітному) періоді до 30 числа кожного місяця (у лютому - до 28 або 29 числа). Розмір таких авансових внесків складається з однієї третини суми податкових зобов`язань з рентної плати, визначеної у податковій декларації за попередній податковий (звітний) період.

Відповідальність платника за встановлені порушення передбачена пунктом  126.1 статті 126 ПК України, згідно якого у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:
при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;
при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, згідно висновків камеральної перевірки, задекларовані податкові зобов`язання та відповідні суми авансових внесків Договором про спільну діяльність №999/97 були погашені протягом 2015, 2016 та 2018 років з порушенням вимог пункту  257.4 статті 257 ПК України, а саме із затримкою від 56 до 762 днів.
Законом України від 24 грудня 2015 року №909-VIII   «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень 2016 році» (далі - Закон №909), були внесені зміни до  ПК України, зокрема: в абзаці першому пункту 126.1 статті 126 слова «та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати» виключити (пункт 22 частині І  Закону №909);  вилучити пункт 257.4 статті 257 (підпункт 3 пункту 71 частині І  Закону №909).
Закон №909  набрав чинності 1 січня 2016 року (пункт 1 частини II  Закону №909). Тобто, скасування обов`язку платників рентної плати за користування надрами для видобування корисних копалин та уповноважена особа, які здійснюють видобування нафти, конденсату, газу природного, у тому числі газу, розчиненого у нафті (нафтового (попутного) газу), етану, пропану, бутану сплачувати авансові внески з рентної плати, як і скасування відповідальності платників податків за не сплату авансових внесків з рентної плати протягом строків, визначених  Податковим кодексом України  відбулося тільки 1 січня 2016 року, - дати набрання чинності  Закону №909.
Відповідно до пункт  113.3  статті  113 ПК України, штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за порушення норм законів з питань оподаткування або іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, застосовуються у порядку та у розмірах, встановлених цим Кодексом та іншими законами України.
Згідно із пунктом  126.1  статті  126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Виходячи з аналізу положень пункту  126.1  статті  126 ПК України, юридичним фактом, з яким пов`язується  відповідальність у вигляді штрафу, є сплата узгодженої суми грошового зобов`язання з простроченням, а розмір відповідальності залежить виключно від строку прострочення. Таким чином, судами попередніх інстанцій правомірно зазначено про обґрунтованість висновку податкового органу про те,  що порушений платником податку строк сплати податкового боргу перевищив 30-денний строк, з дня виникнення узгодженого грошового зобов`язання. При цьому, до погашення податкового боргу платником податку не минуло 1095 днів з дня узгодження грошового зобов`язання, за яким виник податковий борг. Так само вказаний строк давності не минув з дати погашення податкового боргу платником податку до прийняття 2 листопада 2018 року контролюючим органом рішення про накладення штрафу, яке в цій частині  залишене без змін рішенням ДФС України від 10 січня 2019 року.
Аналіз чинного правового регулювання відповідальності за порушення строків сплати податків дає підстави для висновку, що датою, з якої обчислюється 1095-денний строк, впродовж якого може бути накладений штраф - є дата сплати узгодженої суми податкового зобов`язання, а не дата, на яку припадає закінчення встановленого  законом  строку сплати узгодженого грошового зобов`язання. З останньої обчислюється тривалість прострочення, яка не повинна перевищувати 1095 днів до накладення штрафу.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно Акта перевірки  граничний термін сплати самостійно визначених платником податків  грошових зобов`язань  за ІІ квартал 2015 року  настав 19 серпня 2015 року, погашення боргу  здійснено позивачем 19 та 25 листопада 2015 року, перевірка проведена контролюючим органом 4 жовтня 2018 року,  визначення  грошового зобов`язання - нарахування штрафу відбулося 2 листопада 2018 року. 
За приписами пункту 102.1 статті 102 ПК України,  контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання  податкової декларації,  звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної  пунктом 133.4 статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
З викладеного вбачається, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що проведення перевірки та визначення суми грошових зобов`язань контролюючим органом проведено в межах 1095-денного строку  з дотриманням приписів  ПК України.
Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо правомірності прийняття контролюючим органом оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 29 грудня 2020 року: №0043390414 в частині застосування штрафу за затримку сплати грошового зобов`язання з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу у розмірі 820609,10 грн та №0043400414 про застосування штрафу у сумі 15594,25 грн за затримку сплати грошового зобов`язання з рентної плати за користування надрами для видобування газового конденсату.
Що стосується доводів касаційної скарги позивача про те, що податкові повідомлення-рішення в частині, що оскаржуюються є незаконними, з огляду на сплив строків давності, визначених відповідно до пункту  114.1 статті 114, пункту 102.1 статті 102 ПК України, оскільки строки давності за податковими зобов`язаннями, визначеними за ІІ та ІІІ квартали 2015 року, сплинули ще у 2018 році, то колегія суддів касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до абзацу 2 пункту 57.3 ПК України, у разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.

Відповідно до підпункту 60.1.3 пункту 60.1 статті 60 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними, якщо контролюючий орган зменшує нараховану суму грошового зобов`язання раніше прийнятого податкового повідомлення-рішення.
За приписами пункту 60.4 статті 60 ПК України, у випадках, визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5 пункту 60.1 цієї статті, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога вважаються відкликаними з дня надходження до платника податків податкового повідомлення-рішення або податкової вимоги, які містять зменшену суму грошового зобов`язання або податкового боргу.
Наказом Міністерства фінансів України від 28 грудня 2015 року №1204, затверджено Порядок надіслання контролюючими органами податкових повідомлень-рішень платникам податків (далі - Порядок). Вказаний підзаконний нормативно-правовий акт прийнято на виконання вимог статті 5 ПК України.
Згідно з підпунктом 1 пункту 1 розділу V Порядку, податкове повідомлення-рішення вважається відкликаним, якщо контролюючий орган скасовує раніше прийняте податкове повідомлення-рішення.
Відповідно до пункту 5 розділу ІІ Порядку, якщо за результатами адміністративного або судового оскарження грошове зобов`язання, зменшення (збільшення) суми податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або зменшення бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафна (фінансова) санкція (штраф) та пеня в тому числі за порушення норм іншого законодавства, зазначені у податковому повідомленні-рішенні, зменшуються, то шляхом опрацювання інформації підрозділів правової роботи щодо прийнятих рішень за результатами розгляду скарг в адміністративному та/або судовому порядку складається податкове повідомлення-рішення, яке містить зменшену суму грошового зобов`язання, зменшену суму зменшення (збільшення) податкових зобов`язань та/або податкового кредиту та/або бюджетного відшкодування з податку на додану вартість та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, штрафної (фінансової) санкції (штрафу) та пені в тому числі за порушення норм іншого законодавства.
Згідно   пунктом 102.1 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання  податкової декларації,  звіту про використання доходів (прибутків) неприбуткової організації, визначеної  пунктом 133.4  статті 133 цього Кодексу, та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
У разі подання платником податку уточнюючого розрахунку до податкової декларації контролюючий орган має право визначити суму податкових зобов`язань за такою податковою декларацією протягом 1095 днів з дня подання уточнюючого розрахунку.
Порядок визначення суми грошового зобов`язання передбачений статтею 54 ПК України, згідно з пунктом 54.3 якого контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо: 
54.3.1. платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством; 
54.3.2. дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках; 
54.3.3. згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган; 
54.3.5. дані перевірок щодо утримання податків у джерела виплати, в тому числі податкового агента, свідчать про порушення правил нарахування, утримання та сплати до відповідних бюджетів податків і зборів, передбачених цим Кодексом, у тому числі податку на доходи фізичних осіб таким податковим агентом; 
54.3.6. результати митного контролю, отримані після закінчення процедури митного оформлення та випуску товарів, свідчать про заниження або завищення податкових зобов`язань, визначених платником податків у митних деклараціях. 
Таким чином, 1095-денний строк, передбачений пунктом 102.1 ПК України, застосовується для цілей визначення контролюючим органом грошових зобов`язань у випадках, передбачених пунктом 54.3 ПК України.
Разом з тим, позивачу штрафні санкції визначались не 29 грудня 2020 року, а саме 2 листопада 2018 року за результатами здійснення заходу податкового контролю, який оформлений актом перевірки від 4 жовтня 2018 року №6710/18-28-52-12/403739509.
Прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень від 29 грудня 2020 року відбувалось за окремої процедури, що передбачена у разі відкликання раніше прийнятих податкових повідомлень-рішень.
Твердження позивача про необхідність застосування положень статті 102 ПК України щодо строку визначення грошових зобов`язань (1095 днів) є безпідставними та не ґрунтуються на положеннях чинного законодавства, оскільки як встановлено судами попередніх інстанцій та вбачається з матеріалів справи, оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями від 29 грудня 2020 року №0043390414 та №0043400414 не визначались нові грошові зобов`язання або штрафні санкції, останні прийнято виключно на виконання рішення за результатами адміністративного оскарження від 10 січня 2019 року №1133/6/99-99-11-06-05-25, яким фактично зменшено суми штрафних санкцій, які були визначені попередньо.  
Крім того, якщо податкове повідомлення-рішення прийняте контролюючим органом у межах компетенції, з його форми можна чітко встановити його зміст, а факти вчинення правопорушення підтверджені та неспростовані платником податків, обставина прийняття такого рішення із порушенням 3 робочих днів з дня, що настає за днем отримання контролюючим органом рішення за результатами судового оскарження, що передбачено Порядком, не повинно розцінюватися як об`єктивна обставина, що виключає можливість застосування до платника податків фінансової відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 3 квітня 2018 року у справі №810/5546/15, від 24 квітня 2019 року у справі №820/212/16 (К/9901/26569/18), а також від 18 вересня 2019 року у справі №1440/2279/18.
За приписами частин першої статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
У касаційній скарзі ПАТ "Укрнафта", як на підставу для скасування рішень судів попередніх інстанцій посилалося на те, що суди першої та апеляційної інстанцій, приймаючи оскаржувані рішення не врахували правову позицію викладену Верховним Судом у постановах від 2 жовтня 2018 року у справі №820/3543/17, від 29 січня 2019 у справі №820/495/18, від 16 квітня 2019 у справі №808/8881/13-а від 7 квітня 2021 року у справі №640/7428/19, які на його думку, ухвалені у подібних правовідносинах. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду вважає такі посилання безпідставними, оскільки подібність правовідносин означає, зокрема, подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи. При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи. Під час розгляду справи, судом встановлено, що обставини справ №820/3543/17, №820/495/18, №808/8881/13-а №640/7428/19 та справи, що розглядається є відмінними.
Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції вважає, що рішення Сумського окружного адміністративного суду від 1 липня 2021 року та постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Усі доводи та їх обґрунтування викладені в касаційній скарзі не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, тому підстави для скасування ухвалених судових рішень та задоволення касаційної скарги відсутні.
Відповідно до частини третьої статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Згідно із частиною першою статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених  статтею 341  цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Східного міжрегіонального управління ДПС по роботі з великими платниками податків залишити без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 1 липня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 14 грудня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                О.В.Білоус
Судді                                                                                                     Н.Є.Блажівська
                                                                                                    І.Л.Желтобрюх